A galagonya pillangóról. 



Irta A. Aigner Lajos. 



Néhány évvel ezelőtt bejárta a külföldi entomologiai lapokat 

 az a jajkiálltás, hogy az Aporia Crataegi L. nemcsak Angolország- 

 ban van kihalófélben, hanem Magyarországon is mind ritkábbá 

 válik, úgy, hogy tartani kell attól, hogy ma holnap kiirtják itt is. Ez 

 utóbbi — entomologiai szempontból szólva — szerencsére, gazda- 

 sági szempontból pedig sajnos, egyáltalában nem áll. A hernyó fész- 

 keknek hatóságilag elrendelt megsemmisítése gátat vetett ugyan a 

 pillangó, illetőleg a hernyó felülkerekedésének, de teljes kiirtása 

 Magyarországon valószínűleg még nagyon sokáig nem fog bekö- 

 vetkezni. Egyelőre még egyik legközönségesebb pillangófajunk. 



A jajkíálltó nyilván nem vette fontolóra azt, hogy ez a faj, 

 mint sok más, kivált kártékony lepkefaj, turnusokban szokott fel- 

 lépni, azaz : helyenkint néhány évig ritka, vagy legalább nem gya- 

 kori, azután pedig néhány évig mindinkább elszaporodik, míg ked- 

 vező körülmények folytán helylyel-közzel, olykor egész országré- 

 szeken tömegesen jelenik meg. így történt, hogy az illető is már 

 egy évnek lefolyása után kénytelen volt bevallani, hogy a galagonya 

 pillangó az ő vidékén ismét tömegesen jelentkezett. Ebből az a 

 tanulság, hogy nem tanácsos az ország faunáját ablakunkon át 

 megítélnünk. 



Jelenleg is az Aporia Crataegi-nek fokozódó gyakoriságát 

 észlelhetjük. Miután a pillangó Budapest környékén több éven át 

 ritkán volt található, 1903-ban Budafokon nagyobb számban talál- 

 tam. 1904-ben pedig ugyanazon a helyen oly tömegcsen röpült, 

 hogy néhány délután folyamán mintegy 800 példányt voltam képes 

 összegyűjteni. Többnyire szép nagy példányok voltak, de akadt 

 köztük nem egy kisebb, sőt aránylag sok eltorzult példány is ; 

 bizonyítékául annak, hogy az állatok a szabad természetben ko- 

 rántsem lelik meg mindig a megfelelő életfeltételeket, mert az 



