Nécsey István. 



Emlékbeszéd. 

 Irta .4. Aigmr Lajos}) 



Azok a képek, melyek itt körülvesznek, élénken emlékeztet- 

 nek bennünket egyik társunkra, egyik barátunkra, a kit lesújtott 

 a halál, miként lesújtja a villám az életerős, terebélyes fát, meg- 

 kímélve a mellette álló öreg fát, mely régen betöltötte hivatását és 

 kész arra, hogy ledöntse a vihar, hogy rátegye a kezét a halál. 



Oly embernek feléje nyújtott kezét fogadta el a halál, és 

 kiragadta őt az élők sorából, társai köréből, családja és barátai 



kebeléből ; oly embernek, a kit tisztelt mindenki, a kivel érintkezett ; 

 a kit szeretett mindenki, a ki előtt szívét megnyitotta ; oly embernek, 

 a kihez a hazai művészet és tudomány nagy reményeket fűzött ! 



Ez az ember Nécsey István, a ki, habár korán hunyt 

 el, oly korban, midőn mások pályát kezdenek, — máris a művé- 

 szeti alkotások egész kis világára tekinthetett vissza. 



Nécsey István született 1870. február 12-én Verebélyen, 

 Bars megyében, a hol szülei laknak. Az elemi iskola tantárgyait a 

 szülői háznál sajátította el. Kedves, de komoly gv'ermek volt. Míg 



1) Előadta a szerző a k. m. Természettudományi Társulat állattani szak- 

 osztályának 1902. decz. 5-én tartott ülésen. 

 Rovartani Lapok 1903. január. 



