2 -1. Aigner Lajos 



más kis fiúk zajoskodtak és csintalankodtak, ő rajzolgatta és fes- 

 tegette valamely illusztrált lapnak képeit, vagy kergette a lepkéket, 

 melyek képviselték előtte a színes világot, mely lelke előtt lebegett. 



íme életének iránya : a festészet és a lepkék kedvelése. Ez 

 az a vörös fonal, mely egész működésén végig húzódik, valamint 

 a jól megválasztott alaphangon épül fel a zenei műremek. 



E kettős Iránjában megerősödött a gymnasiumban Nyitrán és 

 Pozsonyban, de kivált Léván, a liol egyik szeretett tanára őt egyre 

 buzdította a rovarok gyűjtésére, különösen azonban a festészet 

 művelésére. 



Es N é c s e y kezdett rendszeresen gyűjteni és komolyan 

 foglalkozni a rajzolással és festéssel, s ezt egész lélekkel űzte, 

 elannyira, hogy 1887-ben az érettségi vizsgát letéve, kijelentette 

 szülei elölt, hogy festő akar lenni. Szülei helyeselték elhatározását 

 és módot nyújtottak arra, hogy Münchenbe mehessen, s a festészet- 

 ben alapos oktatást n^^erjen. 17 éves ifjú volt és lelke olyan, mint 

 a szobrásznak agyaga, melyből épen úgy a szépség mint a rútság 

 ideálját lehet gyúrni. Csillagzata összehozta őt HoUósy Simon 

 hazánkfiával, kinek Münchenben festőiskolája van, melynek »a 

 színekben, plastikában és perspectivában sokszor a kuszáitságig 

 fokozott secessiója« nagy és döntő befolyással volt N é c s e y 

 fogékon}^ kedélyére. 



Rövid időre felülkerekedett ugyan benne a classikus irány 

 után való vágy : keresett és nyert felvételt a müncheni képző- 

 művészeti akadémiába (1888 őszén), de már félév múlva otthagyta 

 azt, és visszatért Hollósyhoz, kinek festési modora jobban felelt 

 meg hajlamának. Akkor már Münchenben is a naturalismus, még 

 pedig a franczia naturalismus volt a jelszó, és Millet, Bouveret és 

 főkép Bastien Lepage voltak Hollósynak és tanítván^^ainak ideáljai. 



N é c s e y is rajongó híve lett ennek az iránynak, melynek 

 tanulmányozásául, 1889 nyarán hazatérve, Parisba ment. Az 1890. 

 év első napjaiban beiratkozott az »Académie Julian«-ba, és ÍTevonult 

 ,a Jules Lefébre vezetése alatt álló műterembe, a hol Jules Lefébre-en 

 kivül Doucet és Benjámin Constant voltak tanárai 



Immár, a forrásnál, bőven volt alkalma magába szívni a 

 a franczia naturalismust, melynek nagymestere gyanánt Millet-t 

 tisztelte a vele egykorú festőkkel együtt ; de mégis közelebb állt 

 hozzájuk Bastien Lepage, kinek festményei az ő szemükben 

 az utolérhetetlen eszményt képviselték. 



