Xécscy Isiváfi. '■' 



Másfél évig volt Parisban. 1891-ben hazatért Verebélyre s ott 

 igyekezett niegvalósitani eszméit és megközelíteni eszményeit, azaz 

 Tigy festeni, a hog}'^ párisi mintaképei festettek. Ernyedetlen szor- 

 galommal dolgozott, többnyire künn a szabad ég alatt, természet 

 után. A többi közt lefestette kedveltjeit : lepkéit is, elég vázlatosan, 

 1<ezdetlegesen, rendszer nélkül. 



Ekkor a Magyar Tudományos Akadémia pályázatot hirdetett 



valamely állaírend vagy állatnem ismertetésére. Erre N é c s e 3' 



újra lefestette a lepkéket a rendszer sorában s a kész ábrákat 



'beküldte az Akadémiának, de vizszakapta azokat, mert a pályázat 



természetrajzi munkára, nem képekre szólt. 



Munkásságát megszakította az önkéntesi év, melyet 1892/93- 

 ban szolgált le Esztergomban, de itt is festett és gyűjtötte a 

 lepkéket : borjúja és patrontáskája voltak gyűjtő-szelenczéi. 



Mint tartalékos hadnagy hazatérve, újra nekifeküdt a munká- 

 nak és fáradhatatlan tevékenységet fejtett ki. Ismét újra kezdte a 

 lepkéket festeni, de most már a legfinomabb kidolgozással. Néhány 

 lapot beküldött az Akadémiának azzal az ajánlattal, hogy rendsze- 

 res lepkekönyvet ír és ahhoz ÍI3' ábrákat fest. Az Akadémia azon- 

 ban nem vállalta el a készíten.10 mű kiadását, de buzdította 

 N é c s e y t a munka folytatására. 



Nem volt szerencsésebb egyéb képeivel sem. Mert a lepké- 

 iben kívül festett sok mást is s a sikerültebb képeket Budapestre 

 küldte, a műcsarnok kiállítására, de mindannyit visszautasították, 

 jeléül annak, hogy az uralkodó iránynak meg nem feleltek. 



Nagy hátrány volt N é c s c y r e nézve, hogy Verebélyen 

 nem volt senkije, a ki művészi tekintetben tanácscsal, útbaigazí- 

 tással szolgait volna, mert szüleiben és testvéreiben természetesen 

 nagyon is elnéző és elfogult kritikusokra talált. 



íg}^ történt, hog3^ a magára hagyatott fiatal művész tétovázott, 

 ingadozott, mínö irányt kövessen s ennélfogva össze-vissza festett 

 tájképet, genret, arczképet, madarakat, lepkéket stb. Pedig ha 

 akkor támad igaz jóakarója, a ki felismerve tehetségének valódi 

 értékét, őt a nagy vásznaktól, a nagy képek alkotásától visszatar- 

 totta s a miniatűr festésre terelte volna, könnyen meglehet, hogy 

 Nécseyből magyar Meissonier válik. Erre volt praedestinálva, 

 ■erre megvolt minden kelléke : az élesen megfigyelő szem, az apró 

 szépségek iránti érzék, és a részletek bámulatosan finom kidolgo- 

 znsára való hajlam és tehetség. 



Ámde ily tanácsadó nem találkozott és Nécsey, alkotásai- 

 nak ismételt visszautasításából nem azok gyarló voltát, hanem 



