Uécsey István. Ö 



Nem voltak költséges passziói, kerülte a feltűnést és nem 

 adott sokat a külső megjelenésre, sőt valóságos ellentéte volt a 

 »művész« ama typusának, mely már külsejében is jelezni akarja 

 különczködő művész voltát, genialitását. 



Egyedüli fényűzése volt verebélyi emeletes » művészháza*, 

 melyet a szülői ház kertjében saját terve szerint építtetett. Az 

 emeleten volt szép tágas műterme, földszinten lakószobája. Ezt 

 parasztszobának tervezte, de csakhamar átlátta, mennyi nehézségbe 

 ütközik ez, és a kivitelben már csak a gerendás mennyezet és 

 néhány ethnographiai tárgy emlékeztetett a parasztszobára. Közép- 

 kori román stilben tartott előszobája azonban, melynek falát maga 

 festette, valódi parasztszékeivel és paraszt faragó készítette magya- 

 ros oszlopaival, elég középkorias parasztos volt, egészen óhajtása 

 szerint, mert nagyon szerette a falusias, parasztos életet és leg- 

 jobban érezte magát otthon, a falun. 



Legszebb, legnemesebb tulajdonságait, érzelmeit, annyira 

 szívébe zárta, hogy akárhány ismerőse nem is sejtette, hogy ő 

 mire képes. Ez különben művészeknél elég gyakori jelenség, mert 

 épen nagyon is finoman és melegen éreznek, a mi szinte nevet- 

 ségesen és viszásan hat a mai practikus és nyárspolgárias világ- 

 ban, mely fel nem tudja fogni, hogyan lehet viszonzatlan szerelem 

 miatt a sírba szállni. 



N é c s e y a sírba szállt. Elköltözött barátai és szerettei köré- 

 ből mind örökre. Meghalt férfikora virágjában. Meghalt oly korban, 

 melyben sok más férfi pályát kezd. Meghalt annélkül, hogy meg- 

 valósíthatta volna azt az ideált, mely művészlelkében élt. Meghalt 

 dicsőén kezdett pályájának elején, sikereinek küszöbén. Vigaszul 

 hagyta nekünk az alkotások nagy sokaságát. Vigaszul hagyta, de 

 keserűséget keltenek azok és bánatot a fölött, hogy mivé válhatott 

 volna ő, ki már fiatal éveiben annyit és oly szépet teremtett. 



Nyugodj barátunk, a nagy lelki tusák után, melyek szívedet, 

 lelkedet feldúlták. Pihenj a hosszú munka után. Te a mienk 

 maradsz. Csak tested költözött el, szellemed él köztünk, szellemed, 

 él műveidben, melyek híredet, nevedet hirdetni fogyják mindenha ! 



