A körtefának egy különös ellenségéről. 
(Janus compressus Fb.) 
Irta Jablonowski József. 
IE 
A hajtáshervasztó darázs tojása hoszukás, orsóidomú, mind- 
két hegye gömbölydött, közepén a legvastagabb és kissé, de nagyon 
kis mértékben, ív alakban hajlott. Színe olyan, mint a hajtás 
: belének egy kiszakított darabkája, tehát fehéres, de nem átlátszó 
Körülbelül 1 mm. hosszú. E tojást a csavarodó vonalnak legtöbb- 
ször a középső furkálásainak egyikében találtam. 
. A tojásból kikelő lárva a hajtás felső, tehát a hervadt része 
felé indul s itt csak a belet eszi; a már megfásodott részt érintet- 
lenül hagyja. Általában a felső hervadt részben a lárva csak addig 
hatol felfelé, a meddig a hajtás meg van fásodva és még felfelé áll ; 
a fejletlen s így hervadáskor lekonyuló részbe nem hatol. Úgy 
látszik, hogy a fiatal lárva igen falánk, mert május végén és junius 
" elején már teljesen kiette a felső részt és átvergődve a mögötte 
maradt és kiszáradt ürülékén és a hajtás bélmaradékán, lefelé 
indul, hogy elérje a még meg nem rágott, tehát a csavarodó 
vonaltól lefelé terjedő belet. Ebből táplálkozik s ebben él azután 
a nyár és az ősz hátralevő részében. Ilyenkor is csak a belet eszi 
meg, a fát, a külső fás réteget pedig, majdnem bántatlanul hagyja, 
vagy csak igen keveset rág el belőle. 
Erdekes, hogy a lárva miként bánik el a megemésztett béllel. 
Minthogy rágása közben mindig a hajtás belsejében marad és 
falát seholsem töri át, természetes, hogy az ürülékét s a bélmara- 
dékot nem dobhatja ki innen. Hogy pedig útjában se legyen s 
nagy helyet sem foglaljon el az amúgy is szűk hajlékában, a 
lárva, mely rágás közben fejjel lefelé halad, közbe-közbe meg- 
fordul s a teste végén felgyülemlő piszkot és maradékot hátra, 
illetőleg a hajtás hegye felé tömi, még pedig meglehetős erővel. 
Az így összetömött ürülék annyira szilárdra és keményre szárad 
össze, hogy ezt úgy lehet kifejteni a hajtásból, mint akár a bodza- 
hajtásból a fehér belet. 
, Rovartani Lapokc, 1904. május hó 
