,,ÍJ4 a. Aignet Lajos. 



ben az Ilex agrifoliumon élő után csupán egy ivadéka van, 

 mi azzal magj^arázható, hogy az Ilex őszkor már nedvtelen, holott 

 a repkén}' ilyenkor virágot hajt. Rokon jelenség, hogy a Harpyia 

 bifida-nak azon hernyóig melyek Populus nigrán és pyramidalison 

 élnek, őszkor mind el is bábozódnak még, holott az ekkortájt 

 száraz P. tremulán és Salix capreán találhatók mind csenevész 

 állapotban vannak, és ki nem telelvén, okvetlenül elpusztulnak. A 

 fentebb említett tény, hogy esős években némely lepkefaj nagyon 

 elszaporodik, szintén a növényzetnek nedvbőségére vezethető vissza. 

 Az 1879. esős évben Colias Ednsa és Plusia gamma Németországban 

 rendkívül bőven fordidt elő. 



Miiidamellett a táplálék minősége számos lepkefajra nézve 

 kevéssé határozó. Sokkal nevezetesebbek a beálló táplálékhiány- 

 nak következményei. Egyáltalában nem ritka jelenség, hogy 

 károsítás alkalmával a hernyók, tulajdonképeni tápnövényük el- 

 fogyasztása után oly növényeket támadnak meg, melyekhez más 

 években hozzá se nyúlnak. Tömeges fellépésnél az Agrotis segelum 

 hernyója még mohával is él, és gyarapszik amellett. Alighanem 

 méltán gyanítják, hogy a Pyralis viiana eredetileg nem volt a 

 szőlőnek károsíioja s csak az által vált azzá, hogy speciális táp- 

 növényét, a Clematis vitalbát, legalább Németországban, minden- 

 felé kivágják. 



Ámde a tömeges fellépés folytán történt táplálék változása 

 csak ideiglenes következmény, mert mihelyt az eredeti tápnövény 

 ismét elegendő mennyiségben megvan s az egyedek concurrentiája 

 megszűnik, a hernyó újra a régi tápnyövényre szorítkozik. Az 

 1879. évi V. cardni invázió után a hernyót nagyszámban találták 

 csalánon, amely növén3'en 1880-ban hiába heresték. 



Annak oka, hogy a hernyó száraz táplálék mellett csekélyebb 

 nagyságot ér el, mint nedvdús étel mellett, kétségen kívül abban 

 rejlik, hogy az előbbi esetben a növekvés csökkenése következik be. 

 Ez különösen a füveken élő hernyóknál észlelhető. Ezek közül 

 még olyanok is, melyek egészben véve csekély nagyságot érnek el, 

 mint az Erehia Ligea, egyes rsyche-ísi]ok stb., legalább számos 

 vidéken, — két évi időtartamra van szükségük, míg fejlődési 

 körüket befejezték. 



A növekedés gyors volta az éghajlattól is függ, mert hiszen 

 épen erre vezeihető vissza a növényzetnek nedvekben való bősége 

 vagy szegénysége is. 



A mexikói fensík, hol kevés az eső, a nálunk is előforduló 

 növénycsaládoknak csak nedvekben szegén}^ képviselőit mutatja fel 



