62 Maítinyi Ödön, Töiök ArtJiti)-, Koca György, A. Aigner Lajos. 



gogiumban. A legrövidebb utat választva, mindig a Vérmezőn- 

 mentem keresztül. Már első nap feltűnt előttem, hogy a Pyrameis 

 cardui keresztezi utamat. Körülbelül egy méter magasságban röpült 

 s oly g3'orsan, mintha valami láthatatlan ellenség üldözte volna. 

 A várhegy felől jöttek és a budai hegyek felé, tehát kelet-észak- 

 keletről nyugat-délnyugatra vonultak." 



Ugyancsak az Állami Rovartani Állomáshoz küldte Dr. Kön- 

 tzey Gerő orvos Zágonról (Háromszékmegye) a következő tudó- 

 sítást : „A fentírt községben, még pedig egész hosszán keresztül 

 (körülbelül 5 km.) 1903. július 6-a és 10-e között a bogáncslepke 

 óriási számú csapatos vonulását észleltem. Az állatok szédítő 

 gyorsasággal észaKkeletről délnyugatra röpültek." 



Ettől eltérő, vagj'is északi irányt követett az a cardui-vonu- 

 lás, melyet Györké Lajos figyelt meg 1888-ban F'ogaras 

 vidékén. ,,E lepke — ügymond a megfigyelő ■ — általában sebes 

 röptű, de vándorlásában valójában feltűnő volt az akadályt nem 

 s merő szorgos vonulás. A szemlélőre valami ellenségtől űzött, futó 

 hadsereg hatását tette ; pihenni ezer közül alig szállt le egy vala- 

 mely feltűnőbb virágra, s egy pár pillanat muIva az is tova szállt. 

 Legnagyobb volt számuk május 20-ától négy napig, a déli órák- 

 ban, jóllehet a vándorlás délelőtti 9 órától majdnem estig tartott. 

 Később mind kevesebben, kevesebben jelentkeztek, s vonulási 

 irányuk sem volt már oly határozott. A legsűrűbb vonuláskor 

 40 m. hosszú kertben 5 perez alatt százat olvastam meg. Nem 

 röpültek magasan, úgy, hog}' lepkehálóval jól elérhettem őket. 

 Igen vigyázók voltak ; ha valamely vonuló csoport felé közeledtem, 

 rögtön irányt változtattak, kikerültek. Érdekes az is, hog}' vala- 

 mennyi elfogott példány hím. A röpülök, a mennyire megítélhettem, 

 kisebbek voltak a közönségesen előforduló hímeknél. .A. legtöbbnek 

 szárnya szakadozott, foszladozott, a pikkelyzet iuányos. A röpülök 

 sem tűntek ki eredeti színpompájukban ; szűrkéseknek tetszetlek, a 

 mi nagyobb távolságról való jövetelök mellett bizonyít. A lepkék 

 vándorlásának okát már többen fejtegették s legvalószínűbbnek a 

 táplálék hiányát találták. Lehet, hogy ez esetben is a táplálékhiány 

 kényszerítette őket a vándorlásra, minthogy a vándorlást megelő- 

 zőleg és folyama alatt tartós száraz időjárás volt." ^) 



A megszállott tartományokban, nevezetesen Herczegovinában 

 I90d. júliusban Dr. R eb el H, bécsi lelkész figyelt meg ily cardíii- 

 vonulást. Már július 15—18. között a boszniai Treskaviczáu 



1) Természettud. Közlöny XX. 1880. 482. 1. 



