72 -4. Aigner l^ajos. 



levelek útján elpárologtatott vizet kipótolhasa, ezen e likasztás első 

 következménye az lesz, hogy a hajtás legelső és legfejletlenebb 

 levélkéi, duzzadságukat, merevségüket és szilárdságukat elvesztik, 

 ellankadnak és néhány perez múlva látszik rajtuk már a hervadás 

 nyoma is. Az öregebb levelek annál hosszabb ideig maradnak meg 

 teljes üdeségükben, mennél közelebb esnek a sérülés helyéhez és 

 mennél öregebbek, de azért egy-két óra múlva ellankadna tc ezek is. 

 Miközben a darázs ezt a íurkáló munkáját folytatja, felhasz- 

 nálja az egyik-másik sebet arra is, hogy abba tojását helyezze el. 

 Egy-egy hajtáshelyen csak egy tojást találok. S ez érthető is, mert 

 ha figyelembe vesszzük a lárvának alább ismertetett életmódját, egy 

 hajtásban nem is élhet meg e.^y lárvánál több. 



A hernyók táplálkozása. 



Irta A. Aigner Lajos. 



Ili. 



A hernyónak folytonos növekvése időnkint . sajátos proces- 

 sust idéz elő, a vedlést. Mindenek előtt feltűnik a vedlés számának 

 változása a küfönféle fajok szerint. Míg a legtöbb hernyó 3 — 6- 

 szof vedlik, addig bizonyos Microlepidopterák csak 1 — '2-szer 

 vetik le bőrüket. Minthogy a kevés vedlés mellett fejlődő her- 

 nyók többnyire igen apró fajbeliek, legelőször is arra lehetne 

 gondolni, hogy csekély terjedelmük az epidermis többször lehán- 

 tását fölölegessé teszi. Ámde itt mindjárt meg kell jegyezni, hogy 

 viszont más hernyók (pl. az Eiipithecia nembeliek), a melyek 

 csak kevéssel vagy épen nem testesebbek, épen annyiszor vedlenek 

 mint a legnagyobb ismert hernyók. Megfontolandó azonban, hogy 

 e kevés vedlésű hernyók a levelek két epidermise közt élnek s 

 ezen életmódjuknál (ogva nyulékonyabb bőrrel kell bírniok, a mely 

 azonkívül sokkal inkább kitágítható mint oly fajoknál, melyek epi- 

 dermise, szabad életüknél fogva egyszersmind a pánczélt is pótolja. 

 S ugyan így a legtöbb vedléssel nem épen a legterjedelmesebb 

 hernyó- fajoknál találkozunk, hanem a sokat evőknél és gyorsan 

 fejlődőknél (pl. az Arctiáknál) és az időt tekintve, főleg fiatal koruk- 

 ban. Oly fajoknál azonban, melyeknél a nőstén}' hernyó csaknem 

 kétakkora lesz, mint a hímnemű, ott az előbbi egygyel több ved- 



