Magyarország pillangói 
91 
egyforma, vége felé bunkószerűen megvastagodott, a miért bunkós- 
csápúak (Rhopalocera) név alatt is szerepelnek. 
A lepkék Linné szerint a rovarok harmadik rendjét alkotják 
s az ízeltlábú állatokhoz tartoznak, mivel lábuk sok ízületű. Linné 
Lepidopteráknak nevezte el a görög Azséc, a pikkely és sezegév, 
a szárny után, szószerint tehát pikkelyes szárnyúaknak. Mi- 
előtt ezt az állapotot elérnék, teljes átalakuláson esnek át, azaz ; 
petéből fejlődik hernyó, ebből báb és ebből lepke. 
A pillangók a lepkék legtökéletesebb s ennélfogva fejlődéstani 
szempontból legfiatalabb csoportja. A lepkék alighanem a harmad- 
korbeli reczés szárnyúaktól (Neuroptera) származnak s az egykorú 
kövületek közt találtak is a lepkékhez közelálló alakokat, melyek 
azonban a mioczénkorbeli nagy jégkorban legnagyobbrészt elpusz- 
tultak. 
Valószínűleg csak ennek a korszaknak megszüntével kelet- 
keztek a most élő lepkealakok s ezek közt a pillangók egy része 
is, kivált az, mely leginkább a lapályokban uralkodó jégtorlaszok 
elől a magasabb hegyekre menekült; míg más része számos egyéb 
lepkefajjal együtt, a kisebb terjedelmű diluviális jégtorlaszokban két- 
ségkívül elpusztult. A fenmaradt fajok azok, melyek manapság is 
Európa havasainak közös lakói (nehány Pieris, Argynnis, Erebja, 
Lycaena, Hesperia stb.) Ezek számát növelték azok a fajok, 
melyek keletről és délről bevándoroltak. 
Magyarországot a diluviális jégkor kevéssé vagy épen nem 
érintette,  minélfogva hazai faunánk általában őseredetinek te- 
S"kinthető; mindazonáltal előfordul nálunk is a bevándorlás. Tanu- 
sítja ezt nehány keleti, illetőleg déli faj is (Argynnis Laodice, 
Eucrostes indigenata stb.), melyek előfordulását különben eléggé jól 
átkutatott tájakon (Erdély, Deliblát, Peszér) csak az utóbbi években 
állapították meg. A tovább, nyugat felé vándorlást pedig bizonyítja 
az a körülmény is, hogy Bécs környékén, melyet másfélszázad óta 
szorgosan kutatnak, legújabban figyeltek meg oly magyarországi 
fajokat, melyek előbb a Lajtán túl elő nem fordultak. 
Ez a be- és kivándorlás azonban úgy értelmezendő, hogy a 
lepkefajok fokozatosan terjednek mindazon irányban, melyben élet- 
feltételeiket megtalálják. Rohamos. tömeges megtelepedésük nem 
képzelhető. Szintoly valószínűtlen az, a mit széltiben állítanak, hogy 
az európai lepkefauna jórészben szibériai jövevényeknek köszöni :é- 
telét. Sokkal" valószínűbb, hogy a diluviális jégkortól menten 
maradt országokból, vagyis Magyarországból, a Balkán félszigetről, 
déli és keleti Francziaországból és Spanyolországból, valamint dél 
