6 A. Aigner Lajos 
Német- és Oroszország némely részeiből az ott honos fajok a jég-. 
korszak megszüntével a jégtől felszabadult területekre átszállin- 
góztak s azokat megnépesítették. E mellett egyáltalában nincsen ki- 
zárva az, hogy a magyar íÍaáuna épen úgy gyarapodhatott inkább 
középázsiai mint szibériai, továbbá kisázsiai és balkáni fajokkat, 
mint az osztrák és délnémetországi fauna magyar jövevényekkel. 
Annak kimutatásául, hogy pl. a svájczi lepkék nem származhatnak 
kizárólag szibériai bevándorlóktól, felemlítenek 60 oly lepkealakot, 
melyek Szibériában épenséggel nem fordulnak elő. A magyar- 
országiak aránya is körülbelül ugyanaz. 
De bármint történt is ez a terjeszkedés, annyi kétségtelenül 
tény, hogy a magyarországi lepkefajok zöme őslakója e hazának. 
A lepkék nagy hadából már a régi görögök különböztették 
meg a pillangót (Papilto), ellentétben a szövő (Bombyx), bagoly 
(Taenia), araszló (Geometra) és molypillével (7Tinea). Ellenben a 
magyar nép csak pillét vagy lepkét ismer és legfeljebb a moly- 
pillét különbözteti meg. 
II. Külső testtagoltság. 
A pillangónak, mint általában minden pikkelyesszárnyúnak 
teste, három főrészre tagolódik, ezek: a fej, a tor és a potroh. 
A fej gömbölyded, rendesen szélesebb, mint hosszú és ma- 
gán viseli a szemeket, a csápokat és a szájszerveket. Felső részét 
tetőnek (vertex), elülső részét pedig arcznak (facies) nevezik ; 
a kettő közt fekszik a homlok (frons). 
A szemek többnyire igen nagyok, félgömb alakúak s a fej 
két oldalán fekszenek. Fölöttük gyakran kidomborodó sima lemezek 
vannak, az úgynevezett fiókszemek (ocelli). 
A csápok (antennae) a feitető és a szemek közt levő két 
mélyedésből erednek és kétfélék : ugyanis vagy bunkósak (clavatae) 
mikor is ízeik hegyük felé fokozatosan bunkóvá vastagodnak, vagy 
gombosak (capitatae), a mikor végső ízeik többnyire lapos gombbá 
szélesednek. A csápok számos apró, kerekded, lapos vagy szög- 
letes ízből állnak, a melyek gyakran vagy finom szőrrel, vagy erős 
sörtékkel, vagy pedig pikkelyekkel borítottak. Feladatuk inkább a 
szaglás, mint a tapogatás. 
A szájszervek. a fej alsó részén fekszenek és felső s alsó 
állkapocsból állnak. A felső állkapcsot (mandibula) két kis chitin- 
pálcza alkotja, a melyek az igen apró felső ajkat körülveszik- 
Az alsó állkapocs (maxilla) melyet orrmánynak, pödörnyelvnek vagy 
egyszerűen nyelvnek (lingua) is neveznek, két sűrűn tagolódott félcső- 
