49 



at der er al Grund til at tro, at de ere af samme typiske Race. Men det sJtal siges, at 

 Levningerne fra Lagoa Santa for allerstørste Delen ere af ganske unge Dyr med kun de 

 forreste Mælkekindlænder, og at var. humboldtii (bedst kjendt efter Levninger fra Plata- 

 Landene, undersøgte af Burmeister) ikke kjendes, eller dog ikke foreligger beskreven, paa 

 samme Alderstrin. Umuligt er det ikke, at de to Racer slet ikke kunne skjelnes i den 

 helt unge Alder. 



Om Levningerne fra Lagoa Santa gjelder følgende: 



Øvre Fortand paa det unge Hoved fra Lapa da Escrivania Nr. 6, vist den frem- 

 spirende blivende Fortand, har været ifærd med at bryde frem fra Kjæben ; ved at noget 

 af højre iVlellemkjæbeben er afbrudt, er dens Spids bleven synlig i længere Udstrækning 

 paa denne Side, ligeledes Tandgrubens nu tomme Bund; paa venstre Side er den mest 

 skjult af Knoglen, og dens Spids er dækket af hærdnet Ler. Det synlige af Tandens Spids 

 viser sig som en emailleklædt, skarpt tilspidset Kegle med noget rynket Overflade; dens 

 største Brede er omtrent 12 Millim.; Afstanden fra Tandens yderste Spids til Tandgrubens 

 Bund er omtrent 71. Hvorledes Tandens Grund har været, kan ikke sees; Tandgruben er 

 ikke indsnevret, men kolbeformet udvidet bagtil, hvad der tyder paa, at Tanden ikke er en 

 Mælketand. Den ligger omtrent vandret i Kjæben. — Øvre Fortand i lignende Alder synes 

 ikke at være set, eller at være beskreven, hos nogen anden sydamerikansk Mastodon; men 

 det kan ikke ventes, at øvre Stødtand i fremspirende Tilstand skulde være paaviselig uens 

 hos de forskjellige Racer. 



En Tand, der vel snarest er en øvre Mælkefortand, fra Lapa da Escrivania Nr. 5, 

 er pølseformet, fortil stumpt tilspidset; noget af Roden er afbrudt. I sin mangelfulde 

 Tilstand er Tanden omtrent 60 Millim. lang; Kronen er omtrent 20 lang, kjendelig paa at 

 være klædt med Flager af rynket Emaille; Tandens største Tykkelse er 13^3. 



Nedre Fortand, at se paa det unge Kjæbestykke fra Lapa da Escrivania Nr. 7, vel 

 snarest en vantreven Fortand af det blivende Tandsæt, er spinklere end Spidsen af den 

 frembrydende øvre, pølseformet, næsten lige, med lidt nedadbøjet afrundet Spids, der kun 

 ligger lidt fremme foran Kjæbebenets Rand, saa at den sikkert har været helt skjult under 

 Huden. Hele Tandens Længde er omtrent 53 Millim.; dens Tykkelse er omtrent 8; den 

 egenlige, tyndt emailleklædte Krone synes kun at være omtrent 13 lang; Roden er lukket. 

 Tanden ligger næsten vandret i Kjæben, lidt skraanende opad fortil. Kronen træder frem 

 lige ved Symphysis meriii, saa at den maa have rørt den tilsvarende Tand i den modsatte 

 Kjæbe ; Roden er lidt mere fjernet fra Symphysis. — Lignende vantrevne nedre Stødtænder 

 synes, efter Tandgruberne at dømme, at have været at finde i nogle unge Underkjæber fra 

 Tarija, men ikke i alle; hos voxne sydamerikanske Mastodonter synes nedre Fortænder 

 altid at mangle. 



dp2, paa Hovedskallen fra Lapa da Escrivania Nr. 6, har to Tværkamme, en forreste 



E Uuseo Lundii. 3. I ' 



