56 



Af Forlændernes Dannelse afhænger for en væsenlig Del Formen af Ansigtels 

 forreste Knogler, Kre de øvre Fortænder endnn af sædvanlig Størrelse, har Mellemkjæbe- 

 benet en lignende Form som hos andre oprindelige Pattedyr; blive de alle eller nogle af 

 dem store, voxer IMellemkjæben, formes efter dem og kan faa en nalmindeiig Størrelse; 

 vantrives de, mister Mellenikjæben sin Styrke og kan svinde ind til en ganske tynd Knogle- 

 splint. Tilsvarende Ændringer finde Sted i Underkjæbens forreste Rand nnder Paavirkning 

 af (le nedre l'ortænder. — Hjørnetænderne derimod have kun sjelden nogen væsenlig 

 Indflydelse paa Ansigtets Form; kun i de faa Tilfælde, hvor de uddannes som Stødtænder, 

 er deres Paavirkning af Kjæberne iøjnefaldende. — Kr det Tungen, der har sat Fortænderne 

 ud af IJrug og overtaget et væsenligt Arbejde med at gribe Føden, faar den en tilsvarende 

 Uddannelse, Bevægelighed, Styrke o. s. v.; den bidrager til at forme Ansigtet, og den paa- 

 virker Tungebenet, især Tungebenets forreste Horn, der kan faa en ualmindelig Styrke. — 

 Er det Trynen, der bruges til at gribe Føden, virker dens Bevægelighed stærkt omformende 

 paa Ansigtets Skelet; ISæse-Aabningen udvides; stærke Næsemusklcr afsætte iøjnefaldende 

 Mærker paa Hovedskallen, og Ansigtets Knogler forstærkes som Bærere af Trynen. — 

 Hvorledes end Føden gribes, er det sjelden nødvendigt for Hovdyret at gabe højt, saaledes 

 som Insektædere maa kunne gjør(! det for med Kraft al kinnie bide deres Bytte; derfor 

 indsnevres Mundspalten oftest hos Hovdyrene, af Mangel paa Øvelse i at gabe dg under 

 Indflydelse af den fremvoxcnde Kindmuskel. 



Hovedet faar større Tyngde bos Hovdyrene; de store Tyggemuskler og Tænder 

 forøge Væglen. At bære Hovedet stiller større Fordringer til Nakkens Muskler og Baand, 

 og de forslærkes ; eflerhaanden viser der sig Følger deraf baade paa Hovedskal og paa 

 Hals- og Brystbvirvler. Ledskaalen i Ringhvirvlen bliver dybere, idet Ringhvirvlen, under 

 Paavirkning af Nakkeleddets Baand, griber fastere om Nakkebenets Ledknnde, der bliver 

 mere fremstaaende. Halshvirvlerne blive sværere. Nakkebaandet bidrager til al fremkalde 

 Væxl i de forreste Brysthvirvlers Torntappe. 



En saa stærkt fyldende og saa vanskelig fordøjelig Føde som grønne Blade maa 

 nødvendigvis paa mange Maader pirre Fordøjelses-Redskaberne. Allerede i Mundhulen 

 virker den pirrende paa Spytkirtler og paa Papiller paa Kindens Inderside og paa Gane; i 

 Spiserør, Mave og Tarm fylder den op og fremkalder Udvidelser, der kunne forme sig paa 

 mange Maader; og den ægger Kirtlerne til fornyet Virksomhed, til Væxl og særlig Til- 

 lempning til de nye Forhold. All i alt naa Fordøjelses-Redskaberne en mægtig Udvikling. 



At bære det tunge Legeme under Gang, Løb eller i Hvile, tilmed paa Taaspidserne, 

 bliver Lemmernes næsten eneste Opgave, en Opgave der stiller saa store Fordringer, at 

 meget maa rette sig derefter. Der bliver ingen Lejlighed til at udfore en stor Del af de 

 mangfoldige Bevægelser, som mere oprindelige Pattedyr ere istand til; Fingre og Tæer 

 spredes ikke, men iioldes stadig samlede ; Lemmernes Bevægelser indskrænkes næslen 



