58 



Af (len Maade, hvorpaa Haaiid Of; Fod stilles, afhænger Fingres og Tæers Tal. 

 Hos de oprindeligste Hovdyr findes de fem Fingre og fem Tæer som hos andre oprindelige 

 Pattedyr, og alle Fingre og Tæer deltage fra første F'ærd i de Omdannelser, som Hov- 

 dyrenes Vaner føre med sig. Men jo mere Haand og Fod rejses, desto mindre Lejlighed 

 faa de fra første Færd korteste Fingre og Tæer til at røre ved Jorden, og desto større 

 Vægt kommer der til al hvile paa de længste; de korteste have Tilhøjelighed ti! al vantrives, 

 de længste til at voxe. Svagest viser denne Tilbøjelighed sig hos de Hovdyr, hos hvem 

 den store Trædepnde hliver den vigtigste SløUeflade. Stærkt derimod træder den frem hos 

 andre Hovdyr. Iste Finger og Isle Taa, der fra Begyndelsen ere de korteste og svageste, 

 ere de, der først svinde ind og forsvinde. Hvad der senere sker, afhænger af, om 3dje 

 Finger og 3dje Taa beholde og forøge deres oprindelige Forrang for de andre Fingre og 

 Tæer, eller om 4de Finger og 4de Taa, der oprindelig kun ganske lidt overrages af 3dje, 

 lages saaledes i Brug, at de faa lige saa meget at bære som 3dje ; i første Tilfælde van- 

 trives først 5te, derefter ogsaa 2den og 4de Finger og Taa, begge oftest omtrent samtidig, 

 og Endemaalet er, at 3dje Finger og Taa ere alene, eller næsten alene, tilbage og af 

 mægtig Størrelse ; i sidste Tilfælde vantrives 2den og 5te Finger og Taa, oftest omtrent 

 samtidig, og 3dje og 4de blive tilbage som lige stærke, tilsidst ganske overma^gtige over 

 de andre og indbyrdes sammenvoxede. 



1 Forhold til Kloleddenes Væxt vinde de andre Finger- og Taaled i Styrke. Til en 

 Begyndelse blive de tykke. Senere kunne de enten give efter for den Vægt, der hviler 

 paa dem, og lade sig trykke mere eller mindre flade, eller de ægges til ikke alene at vo\e 

 i Sværhed, men ogsaa i Længde, hvad der særlig sker hos de Hovdyr, der væsenligsl 

 træde paa Hovene. 



Mellemhaands- og Mellemfodsben voxe i Sværhed i Forhold til Finger- og Taaled 

 eller endnu stærkere, hvad der kan ske hos de Hovdyr, der væsenligsl træde paa den 

 store Trædepude under Mellemhaands- og Mellemfodsbenenes Spidser, og hos hvem derfor 

 Mellemhaands- og Mellemfodsben ere udsalte for stærkere Tryk end de niere skraat hen 

 ad Jorden liggende Finger- og Taaled. — Ogsaa Mellemhaands- og Mellemfodsben kunne, 

 ligesom Finger- og Taaled, give efter for Trykkel og blive korte; men oftest voxe de ikke 

 alene i Sværhed, men tillige i Længde — Leddene mellem nedre Ender af Mellemhaands- 

 og Mellemfodsben og øvre Ender af øverste Finger- og Taaled miste mere og mere deres 

 oprindelige noget ubestemte Præg og gaa over til al blive rene Hængsel-Led; Mellem- 

 haands- og Mellemfodsbenenes nedre oprindelig jevnl afrundede Ledflade faar mere og 

 mere Præg af en tværgaaende Valsetlade, og en tilsvarende Form faar Ledskaalen paa de 

 øverste Finger- og Taaled. Hos de Hovdyr, der mest udpræget have rejst sig paa Taa- 

 spidserne, og som stille Mellemhaand og Mellemfod mest lodret, blive Leddene ganske 

 særlig øvede som Hængsel-Led, og de formes derefter; hos oprindelige Hovdyr, som hos 



