62 



loi-Hger sin Styrke, medens Albiicbenpl delvis vantrives; Spolelienet er den af de to Knogler, 

 der mest er udsat for at bære Legemets Vægt, efter sin Stilling, i Hovedsagen na^mest 

 ved Kroppen og mere end Albuebenet støttende Overarmen. Spolebenet voxer i Sværhed 

 og Længde; forneden breder det sig ud over næsten hele llaandroden, saa at det ikke 

 alene støder til Scaphoideum og Ltmatum, men ogsaa til en Del af Cuneiforme\ foroven 

 breder det sig ud over hele Forsiden af Overarmens nedre Ledflade. Fordi Drejninger i 

 Leddene ophøre, og Leddene gaa over til at blive udelukkende Hængsel-Led, omdannes 

 Haandled og Albueled. Ledfladen mod Haandroden mister sin oprindelige Skaaiform, idel 

 der opstaar Kamme, der gribe ind i de Furer, der skille Haandrodsknoglerne indbyrdes, 

 hvad der hindres, saa længe Haandroden drejes i Leddet. Leddet mod Overarmen mister 

 ogsaa sin Skaaiform ; allerede ved at brede sig ind over den Del af Forsiden af Ledfladen 

 paa Overarmens nedre Ende, der oprindelig indtages af Albuebenet, bliver Ledfladen paa 

 Spolebenets ovre Ende bugtet, i binde Former; men de fra første Færd bløde lUigter gaa 

 over til at blive skarpe, idet Ujevnhederne paa de to Knogler arbejde sig dybere og dybere 

 ind i hinanden; den svage Fure, der fra første Færd danner Grændsen mellem Spolebenets 

 og Albuebenets Omraader paa Forsiden af Overarmens Ledflade, bliver dyb og skarp og 

 optages af en tilsvarende skarp Kam paa Spolebenet; og den jevnt afrundede Forhøjning, 

 (ler fra første Færd findes midterst paa Overarmens oprindelige Ledflade mod Spolebenet, 

 bliver til en skarp Kam, der udfylder en skarp Fure paa Spolebenet. Senerne af Haandens 

 Strækkemuskler strammes stærkt over Forsiden af Spolebenets nedre Ende og indlejres i 

 dybe Furer, idet deres Seneskeder frembringe Længdekamme paa Spolebenet. Bevægelig- 

 heden mellem Spoleben og Albueben indbyrdes indskrænkes og ophører; de to Knogler 

 bindes fast sammen ved stærke Baand eller voxe helt sammen. Albuebenets øvre Ende, 

 der har den væsenlige Tjeneste at være Fæste for Triceps, Underarmens Strækkemnskei, 

 beholder sin Styrke eller forøger den; men i sin øvrige Udstrækning kau Albuebenet van- 

 trives, saa at det bliver til en tynd splintformet Knogle. — Ganske i .Modsætning til den 

 sædvanlige Udviklingsgang kan det hos Hovdyr ske, at Albuebenet bliver det stærkeste; 

 det kan blive aldeles overmægtigt over Spolebenet, og foroven breder det sig da bagfra 

 ind over en stor Del af Spolebenets Plads; forneden forstørrer det kun sine egne op- 

 rindelige Forbindelser. 



Ogsaa Overarmbenel har hos de oprindeligste Hovdyr en Skikkelse, der miiuler 

 meget om det sædvanlige hos lavere Pattedyr. Efterhaanden vinder det i Styrke og ændrer 

 Form især som Følge af Indskrænkning af Armens Drejninger. Oftest beholder det sin 

 oprindelige skraa Stilling; men det kan ogsaa stilles lodret, i Forlængelse af Underarmen, 

 og i saa l'ald voxer del ikke alene i Styrke, men ogsaa i l^ængde. Ledfladen mod Under- 

 armen bliver et udpræget Hængsel-Led. Condytus internus og C. extenms indskrænkes som 

 Følge af, at Armens og Haandens Drejemuskler, der udspringe paa dem, miste i Kraft ; 



