65 



som Hængsel-Led, og efterhaanden som Underbenets Strækkemuskel, Extensor cruris, voxer 

 i Styrke, bliver Laarbenets nedre Ende tykkere, pirret til Væxt af Strækkemusklens Sene 

 og af Knæskallen, og Knæskallen danner sig en dybere og dybere Glide-Rende med højt 

 opstaaende Rande. Nogle af de stærkeste af de Muskler, der føre Laarbenet, Musculi gluicei, 

 bringe med deres Fæster forøget Væxt i Laarbenets Trochanter major; en af dem kan 

 fremkalde stærk Væxt i Crista glutæa ( Trochanter tertius) ; men Crista glutæa kan ogsaa 

 helt forsvinde; hos Hovdyr som hos mange andre Pattedyr vexler den ret lunefuldt. 



Gjennem Laarbenet og gjennem Laarbenets stærke Muskler faar Bækkenet forstærket 

 Paavirkning; det trykkes og formes ogsaa af Indvoldene. Indflydelsen af Mm. glutæi paa 

 Hoftebenet er især iøjnefaldende ; Hoftebenet udbreder sig, saa at det allerede hos meget 

 lavtstaaende Hovdyr er bredere end sædvanlig hos oprindelige Pattedyr, og det træder i 

 mere udstrakt Forbindelse med Bækkenhvirvlerne. Som Støtte for Bækkenbenet blive de 

 to oprindelige Bækkenhvirvler og de nærmest tilgrændsende Halehvirvler fastere forenede 

 ved Baand og faa stor Tilbøjelighed til at voxe indbyrdes .sammen i større Udstrækning. 

 Ogsaa den bageste Lendehvirvel kan blive bragt i nærmere Forbindelse med Bækkenhvirvlerne, 

 saa at dens Tværtap kommer til at støde sammen med Tværlappen af forreste Bækken- 

 hvirvel. De fleste Lendehvirvlers Tværtappe voxe i Længde og Brede under Paavirkning 

 især af Iliopsoas, en af Laarbenets Muskler. 



Som Følge af, at Lemmerne stadig holdes tæt sammenstillede ind om Kroppens 

 Sider, bliver Brystkassen fortil sammenklemt; den bliver mere høj og smal end ellers. 

 Brystbenet selv mister sin oprindelige Brede og bliver især fortil sammentrykt. 



Det stærke Tryk, der øves paa alle de lange Lemmeknogler, og den Spænding, der 

 raader i deres Ledforbindelser, have paa dem alle en ensartet Virkning under deres Væxt: 

 Forbindelsen mellem Knoglernes Midtstykke og deres løse Endestykker hos de unge Dyr 

 bliver mere fast; Sammenstødsfladerne blive i endnu højere Grad ujevne, med endnu dybere 

 Gruber og mere tapformede Udvæxter, der gribe ind i hverandre. Forskjellen fra lavere 

 Pattedyr bliver især paafaldende ved nedre Ende af Spoleben og Skinneben. 



Jo større Magt Lemmerne faa til at bære og føre Kroppen, desto mere udelukkende 

 overlades alt Arbejde til dem; selve Kroppens Deltagelse i Bevægelserne indskrænkes. Ryg- 

 hvirvlernes Rad bøjes og strækkes ikke nær saa meget som før; Bevægeligheden mellem 

 Hvirvlerne indbyrdes indskrænkes; Torntappenes Heldning i modsat Retning, tilbage eller 

 frem, bliver mindre udpræget; Forbindelserne mellem Ledtappene, især i Lende-Egnen, 

 blive fastere, idet Ledbaandene strammes mere og bringe Ledtappene til at «rulle sig ind«: 

 Yderrandene af de forreste Ledtappe voxe ivejret og bøje sig ind over Yderrandene af de 

 tilstødende bageste Ledtappe. Halen sæltes ud af Tjeneste, saa at den helt vantrives, eller 

 den indskrænkes til at gjøre Tjeneste som Flue-Vifte. 



Efterhaanden som Lemmerne ved den særegne stærke Brug til Løb og Gang blive 



E Musco Lundii. 3. 1. 9 



