77 



have naaet. I mange Henseender var Dlnoceras naaet liojl op over del Trin, hvorpaa 

 Faiitolambda staar; men dens Hjerne havde ikke naaet at udvikle sig ret i Forhold til 

 dens Legeme, men stod ganske tilhage; og skjont dens Kindtænder vare omformede og 

 noget forstørrede, slod de i Størrelse neppe ret i Korhold til det svære Legeme ; vel 

 udrustet til al leve under andre Forhold end i en frodig og fredelig Natur var Dinoceras 

 ikke. Den er ikke alene gaaet videre ad samme Vej som Corypliodon, men har desuden 

 faaet sine Særegeniieder. Den har opgivet at bruge de øvre Forlænder, der ere vantrevne og 

 forsvundne; men dens nedre Fortænder have endnu mere udbredte Kroner end hos Cory- 

 phodun, med bredere Eg; vistnok har den plukket de IJlade eller Frugter, som den har levet 

 af, ved Hjelp af de nedre Fortænder og Tungen. Nedre Hjørnetand har været brugt som 

 Fortand og er formet som Fortænderne. Øvre Hjørnetand har derimod faaet en ualuiindelig 

 Længde, mest ved Væxt af Roden ; særlig hos Hannen er den bleven uhyre ; vistnok er 

 den na'rmest kun et Tegn paa Overdaadighed; til nogen meget væsenlig Tjeneste synes 

 den for spinkel. Underlæben har den øvre Hjørnetand krænget nedad, og ved I'aavirkning 

 af Underlæbens Muskler og Baand er Underkjæbens nedre Iland paa det paagjcldende Sted 

 pladeformet udvidet. Til Gjengjeld for, at øvre Hjørneland og de bageste Kiudta'nder ere 

 blevne større, er den forreste Kindland vantreven eller forsvunden, og der er fremkommet 

 et tandløst Rum mellem Hjørneland og Kindlænder. Den bageste af de to stærkeste 'I'vær- 

 kamme paa de nedre Ragkindtænder dannes af Kammen mellem 2den og 5te Spids. Hele 

 Hovedet har sikkert været brugl som en Slags Lofleslang; med Hovedels Overside har den 

 skubbet til Grene og andet, der kan have staaet den ivejen paa dens Gang gjennem Skov; 

 Nakkemusklerne ere blevne stærkere og have fremkaldt en udstaaende, bagud heldende 

 Nakkekam, endnu sværere end hos Corypliodon, og sammen med Skulderbladels Muskler 

 have de bidraget til al frembringe ret stærke Torntappe paa de forreste Ryghvirvler (medens 

 Halshvirvlernes Torntappe ere ret svage) ; paa de for Stød mest udsatte Steder af Hoved- 

 skallens Overside, forrest paa Næsebenet, øverst paa Overkjæbebenel, øverst paa Issebenel, 

 underliden ogsaa øverst paa Panden, er der fremkommet knoldformede, mere eller mindre 

 opstaaende Fortykkelser af Knoglerne, der visl have været dækkede af haard Hud; og 

 Knoglerne i en stor Del af Hovedskallen, især i Hjernekassens Loft, ere blevne meget 

 lykke, tildels fyldte med store Sinus frontales; som Støtte for Næsebenets forreste horn- 

 bærende Del har Meilemkju^bebenel udbredt sig foroven. Fandens Horn-Udvæxler have 

 dog neppe deres Størrelse alene fra den Rrug, der har været gjort af Panden som 

 Løfteslang; ogsaa de ere vist for en Del Tegn paa Overdaadighed, el Udtryk for Over- 

 maal af Kraft. 



Cofyphodontidæ '-). 

 1> Spidserne paa de øvre bredformede KiiidltCiider have de oprindelige Forbindelser, eie ind- 

 byrdes forholdsvis frie. 

 PanloUimbdini. 

 Pantolambda. 



