80 



{Macrauehe.niidæ.) 



omfangsrig Gruppe, der kun indeholder sydamerikanske uddode, tertiære og tildels kvartære 

 Hovdyr, Familierne Macraucheniidæ, Proterolheriidæ, Hoinalodontotheriidæ, Astrapotheriidæ, 

 Typotheriidæ og Toxodontidæ, der ere udprægede paa saa mange Maadcr, at ikke mange 

 fælles Mærker kunne paapeges. En Egenskab, der allerede skiller de laveste kjendtc 

 Toxodontia fra Condylarthra, og som gjenfindes mindre eller mere klart hos alle MediemmiM- 

 af Gruppen, er, at Spidserne langs Yderranden af Kronen paa de øvre bredformede Kind- 

 tænder, -ide og 5te Spids foruden mere eller mindre lydelige Levninger af 1ste, 2den og 

 3dje, ere indbyrdes sammensmeltede til en Længdekam, mindre eller mere fuldstændig, 

 selv i sin ufuldstændigste Form mere udpræget end hos nogen af Condylarthra, hvor dog 

 Dannelsen kan være antydet. I andre Henseender maa de oprindeligste Toxodontia have 

 været næsten ganske som de oprindeligste Condylarthra; og hvor meget end mange Toxodontia 

 udpræges i forskjellige Retninger, beholde de dog forholdsvis meget af det oprindelige 

 Præg; en oprindelig Egenskab, der gjenfindes hos dem alle, er saaledes den, al Rullebenet 

 har sin hvælvede Ledflade mod Naviculare og ikke, eller neppe, støder til Cuboideum. 



De to indbyrdes nærstaaendc Familier Macraucheniidæ og Proterotheriidæ danne en 

 Afdeling for sig; overfor de andre ere de udmærkede ved, al deres nedre bredformede 

 Kindlænder have beholdt . det oprindelige Størrelseforhold mellem Kronens forreste og 

 bageste Del; de andre Toxodontia ere i denne Henseende ganske ejendommelig omformede. 



Macraucheniidæ ere overfor Proterotheriidæ de oprindelige ; deres Fortænder ere 

 tilstede i det oprindelige Tal og fjerne sig heller ikke i Form ret meget fra del oprindelige. 



Didolodus kjendes vel ikke efter stort andet end Overkjæben ; men dog kan der 

 neppe være Tvivl om, at den hører til Familien, som Medlem af en egen Afdeling, Dido- 

 lodontini, der staar i Modsætning til Afdelingen Macraucheniini. Dens ovro Ragkindtændcr 

 have kun lave Kroner, med alle de samme Spidser, der findes hos Meniscotherium, lydelige, 

 vel adskilte indbyrdes, med Undtagelse af de yderste, der ere sammensmeltede mere til en 

 Længdekam; 4de Forkindland er lige saa simpelt formet som 3dje, med en ydre, svagt 

 tvedelt, og en indre Spids; øvre Hjørnetand synes, efter Tandgruben at dømme, at have 

 haft sædvanlig Størrelse. Ligheden med Meniscotherium i Tandsættet er stor; at Didolodus 

 ogsaa i andre Henseender har slaael Meniscotherium nær, er der da Griuid til al tro. 



De andre kjendte Maeraucheniider ere langt mere udprægede Hovdyr. Deres 

 Kindtænders Række er bleven mægtigere; Ragkindlænderne, baade de øvre og de nedre, 

 have højere Kroner med indbyrdes mere sammensmeltede Spidser og Kamme, der kunne 

 have saa mange Udvidelser og Tilføjelser, at de oprindelige Former blive mindre tydelige; 

 de bageste Forkindlænder have faael Bredform ; Hjcn'uetænderne have mistet det meste af 

 deres oprindelige Præg og ere formede næsten som Fortænderne; Fortænderne ere udbredte. 

 Næsen har sikkert været uddannet som Tryne eller kort Snabel, der har været til lljel|) 

 ved at gribe Føden; Hovedskallens Næse-Aabning er udvidet, deus Ragrand rykket tilbage, 



