87 



Medlemmer ved, at Kindtænderne ere noget mere tæt sammenpakkede, trykkede i noget 

 skjæv Stilling og selv noget mere skjævt formede, og at Kindtænderne have faaet højere 

 Kroner, saa at de enten først sent danne Rod eller vedblive at være rodløse. 



Protypotherium, der mest kjendes efter den forreste Del af Hovedskallen, har ellers 

 i mange Henseender stor Lighed med Isotemnus. Tændernes Tal er det samme, Formen 

 tildels ogsaa: forreste øvre Fortand er kun lidt større end de andre Fortænder; øvre 

 Hjørnetand er som de bageste Fortænder; de nedre Fortænder ere næsten ens, fremad- 

 liggende, men ret svage, og nedre Hjørnetand ligner dem; men de bageste Forkindtænder, 

 baade øvre og nedre, ere formede næsten som Bagkindtænder, bageste Kindtand er fuldt 

 saa stor som de andre, og Kindtændernes Spidser og Kamme ere mere sammensmeltede. 

 Fortænderne have Rod ; men Kindtænderne ere rodløse. Rulleben og Hælben minde om 

 Meniscotherium. 



Argyrohyrax, der nærmest kjendes efter Overkjæben , er en meget nærstaaende 

 Slægt, dens øvre Fortænder ere i det hele lidt større, baade den forreste og de to andre. 



Hos Archæohyrax, der kjendes efter hele Hovedskallen, er forreste øvre Fortand 

 lidt større, de andre lidt mindre end hos Protypotherium; Kindtænderne have lignende 

 Egenskaber som hos Protypotherium; men i én Henseende ere de dog lidt mere oprindelige: 

 de ere lidt svagere i Kronen og ikke rodløse. I Hovedskallen viser den allerede tydelig 

 Egenheder, der endnu mere udprægede findes hos de højere staaende Typotheriider: store 

 Næseben , anselig Prc. siipraor bitalis, stærkt fremslaaende Kindbue forrest med stærke 

 Mærker efter Masseter, langt bagud gaaende Gane, luftfyldt oppustet Pars mastoidea, et 

 veludviklet blæreformet Trommeben, hvis ydre Øregang er skudt langt tilbage mod Nakken, 

 en ualmindelig lang Prc. jugularis, en høj, svær Underkjæbe. 



Icochilus, der kjendes efter Hovedskallen og enkelte andre Dele af Skelettet, er i 

 Fortændernes Størrelseforhold omtrent som Archæohyrax, men ligner ellers i Tænderne 

 nok saa meget Protypotherium. 1 Hovedskallens ejendommelige Omformning er den gaael 

 lidt videre end Archæohyrax, i samme Retning. En Del af Haandens Skelet kjendes; 

 Haandroden har endnu den hvælvede Ledfiade mod Underarmen, indeholder et Centrale og 

 minder ogsaa ellers om Meniscotherium; Lunatum er lidt udvidet og har faaet en lille 

 Ledflade mod Hamaturn. Alle fem Fingre findes, veludviklede, ligeledes alle fem Tæer^"); 

 de yderste Taaled ere forholdsvis smalle. 



Fra Protypotheriinerne afviger Afdelingen Typotheriini ved at være gaaet et betyde- 

 ligt Skridt videre ad den samme Vej, paa hvilken Protypotheriinerne havde slaaet ind. 

 Den forreste øvre Fortand er bleven aldeles overmægtig, og forreste nedre Fortand er 

 voxet stærkt. Ogsaa Fortænderne ere rodløse, som Kindtænderne. 



Hos Hegetotherium har forreste øvre Fortand bredt sig saa meget, at den fylder 

 næsten hele Mellemkjæbens Gane-Rand; men dog ere baade 2den og 3dje øvre Fortand 



