103 



sammensmeltet med Spolebenet, og dets nedre Ende er ikke fremstaaende ; 2det og 5te 

 Mellemhaandsben ere helt forsvnndne, 3dje og 4de allerede før Fødselen fast sammen- 

 voxede, dog forneden ret stærkt vigende nd til Siderne; o. s. v.; kort sagt, i næsten alt 

 staar Camelus paa Familiens overste Trin. Tilmed er den særlig uddannet som Ørkendyr, 

 hvortil dens Type har egnet sig; som ualmindelig højbenet er den istand til snart at 

 komme fra Sted til Sted, hvad der er nødvendigt for et stort Dyr, der skal leve i Egne, 

 hvor Føden kun findes meget spredt; dens brede Trædepuder under Tæerne ere maaske 

 fremkonme ved at træde i Ørkensand ; de ere den i hvert Fald til Nytte i denne Hen- 

 seende; paa langvarig Afholdenhed fra Føde og Drikke maa den være fattet; som andre 

 Pattedyr, der til Tider sulte længe, men til Gjengjeld ved andre Lejligheder æde stærkt, 

 har den aflejret Fedt under Huden, hvorpaa den kan tære; det er aflejret i en Pukkel paa 

 Ryggen og paavirker Ryghvirvlernes Torntappe, der noget forlænges og tildels faa udbredt 

 Spids ; i Hvile, liggende paa Jorden, indtager den lignende Stillinger som mange oprindelige 

 Pattedyr, liggende med Brystet trykket mod Jorden og med Hænder og Fødder foldede ind 

 under Kroppen; Legemets store Vægt trykker særlig de mest udsatte Steder, Midten af 

 Brystet, Albuen, Forsiderne af Haandled og Knæ og Hælen; pau disse Steder fremkommer 

 en Slags Hvilepuder af haard Hud; Brystbenets bageste Del paavirkes af den Pude, der 

 dækker den, og dets bageste Led faa en uhyre Tykkelse. 



Auchenia (med Protauchenia) er i de allerfleste Henseender uddannet paa ganske 

 lignende Maade som Camelus-, men den er gaaet i en anden Retning, idet den har mistet 

 p 1 baade i Over- og Underkjæbe, og den staar lavere i at mangle Fedtpukkel og de Egen- 

 heder, der mest afhænge af den : særlig formede Torntappe paa Ryghvirvlerne og fortykket 

 Brystben ; Slægtens oprindeligste Arter staa ogsaa lavere i endnu at have 2den og 3dje 

 Forkindtand i Overkjæben og 3dje i Lnderkjæben, i det blivende Sæt, endda ret vel udvik- 

 lede; men hos Slægtens øverste Arter indskrænkes disse Tænder og falde bort, i hvert 

 Fald med Alderen, og selv bageste Forkindtand vantrives. 



Højere end baade Camelus og Auchenia staa de miocæne og pliocæne nordamerikanske 

 Protolabis og Procamelus (med Alticumelus) i at have faaet Ben-Ganen forlængel langt tilbage 

 under den bageste Næsegang og i at have faaet et ualmindelig langt og smalt Ansigt, alt vist 

 under Paavirkuing af en lang udstrækkelig Tunge; men deres Udspring ligger forholdsvis 

 lavt. Hos Protolabis, der kjendes efter en Del af Hovedskallen, findes endnu alle øvre 

 Fortænder og alle Forkindlænder, flere af dem dog kun som meget vantrevne og spredt 

 stillede. Hos Procamelus, der kjendes efter Hovedskal og nogle andre Skelet-Dele, ere 

 1ste og 2den øvre Fortand ganske smaa eller forsvundne; men alle de andre Tænder 

 findes, Fortænder, Hjørnetænder og forreste Kindtænder mindende om Camelus; sit lave 

 Udspring viser den desuden i, at 3dje og 4de Mellemhaandshen kunne være kun delvis 

 sammenvoxede, medens dog de tilsvarende Knogler i Foden ere helt sammensmeltede. 



