110 



(Bovidæ.) 



kjendes kun efter Kjæber og andre Stykker af Hovedskaller og efter spredte Dele af det 



øvrige Skelet. 



Hos Hydropotes og Mosehus have Rindtænderne faaet lidt mere høje og tælstillede 

 Knolde. Af 2det og 5te Mellemhaandsben ere kun nedre Ender tilbage ; de tilsvarende 

 Mellenifodsben ere helt forsvundne, eller der kan maaske, som underliden hos højere 

 Hjorte, findes splintformede Levninger af dem. (Forholdet hos Amphitragulus og Palæo- 

 meryx i denne Henseende kjendes neppe fuldstændig.) De to Slægter ere ellers særlig ud- 

 viklede, hver i sin Retning. 



Hydropotes'") har faaet en ualmindelig dyb «Taaregrube» , en Kirtelgrube foran 

 Øjehulen, en Dannelse, hvortil oprindeligere Gerviner kunne vise Spor; og dens Trommeben 

 er ret stærkt opsvulmet. 



Moschus^^) har ingen Taaregrube, og dens Trommeben er kun lille; i begge disse 

 Henseender er den vel forholdsvis oprindelig. Men dens Finger- og Taaled ere uddannede 

 paa en ganske egen Maade, sikkert som Følge af den Brug, den som Bjergboer gjør af 

 Hænder og Fødder: alle Kloleddene, ogsaa paa Bitæerne, ere blevne ualmindelig lange, 

 spændende vidt. 



Et Trin højere end Moschi, stammende fra Former, der have været noget oprinde- 

 ligere end Hydropotes, uden dens Særheder, staa Medlemmerne af Gruppen Cervi. Hos 

 dem have Hannerne faaet Horn, opstaaende Udvæxter fra i'andebenene, fra første Færd 

 klædte med den sædvanlige Hud, der dog for største Delen kan visne, indtørres og falde 

 af, saa at den blottede Ben-Udvæxt er tilbage. Hos de laveste, uddøde. Former med 

 ganske korte Horn har maaske hele Hornet stadig været hudklædt; hos de højere Former 

 med længere Horn, der kunne forgrene sig, afkastes Huden. Den første Oprindelse til 

 Hornene ere sikkert de Buler, som Hannerne have faaet i deres indbyrdes Slagsmaal i 

 Parringstiden, naar de løb Panderne mod hinanden""); overflødigt Stof, følgende med Over- 

 skud af Kraft, er aflejret paa de særlig paavirkede Steder, paa Panden tæt bag Øjehulerne. 

 En iøjnefaldende Afhængighed af Kjønslivet have Hornene beholdt; efter Parringstiden 

 visner ogsaa Ben-Hornet hos de højerestaaende Hjorte i sin største Udstrækning, løsnes 

 fra den nederste, altid hudklædte Del og falder af; men fra Arret udvoxer paany et Horn, 

 der inden næste Parringstid har naaet sin fulde Udvikling. Denne stadige, aarlige Skiften 

 Horn giver Lejlighed til en stadig Vexlen af Horn-Form indenfor det enkelte Dyrs Levetid; 

 Forskjellen mellem de Horn, som Dyret frembringer i sine unge Aar, og dem, som det 

 frembringer i sin kraftigste Alder, kan være meget stor; og end større kan Forskjellen 

 være mellem de forskjellige Arters Horn. Mange mere eller mindre tilfældige Forbold 

 kunne vel bidrage til at bestemme Hornenes nærmere Form ; ikke lidt afhænger saaledes 

 vistnok af den Maade, hvorpaa Hornene mere eller mindre med Vilje bruges til at bane 

 Vej gjennem Skov og Krat; at Hornets Udvæxter næsten altid udgaa fra dets Forside, er 



