113 



Overensstemmelse ; det ser nærmest ud, som om det kunde være Hornenes uhyre Tryk, 

 der hos Hannerne havde frembragt en usædvanlig Styrke i Vomer som i andre af de Knogler, 

 der bidrage til at bære Hornene, en Egenskab, der da maatte være nedarvet paa de horn- 

 løse Hunner; hos Suftu/o-Gruppen, der ikke udmærker sig ved svære Horn, maa det snarest 

 være andre, maaske mere tilfældige Forhold, der have virket (sammenlign Vomer hos F/wca 

 groenlandica overfor andre Sæler); at Cervus gigantens endnu mere end andre storhornede 

 Hjorte i det hele udmærker sig ved en stærk Forbening af Ansigtels Knogler, er sikkert 

 nok ; de voxe ualmindelig fast sammen, og Hinde-Aabningen foran Øjehulen (et ikke for- 

 benet lille Stykke af Næsehulens Væg, der findes hos de fleste Hjorte, allerede visende sig 

 i Gruppen Moschi, men ogsaa kan være at se spredt i andre Familier blandt Artiodactyla, 

 saaledes hos Cænotherium, flere Camelider og andre) indskrænkes stærkt ved Forbening fra 

 Omgivelserne. 



Af SufcH/o-Gruppen er Slægten Subulo (med »Cariacus«, Blastoceros, Furdfer, 

 uCoassus«, »Pudua« o. a.) den oprindeligste; Hænder og Fødder have beholdt ganske 

 sædvanlige Former. Hos Rangifer ere Hovleddene blevne usædvanlig brede , Fingre og 

 Tæer kunne spredes mere end ellers, og deres Ledføjninger mod Mellemhaand og Mellemfod 

 ere blevne meget ejendommelige, mere løse, noget mindre skarpt skaarne end hos andre 

 Hjorte, alt Egenskaber, der ere fulgte med Øvelsen i at træde paa blød Grund som Sne; 

 og i Forbindelse med Fingrenes og Tæernes Bevægelighed staar det vel, at den Fure paa 

 Bagsiden af "Kanonbenene", der optager Senerne af Fingrenes eller Tæernes Bøjemuskler, 

 er bleven ualmindelig dyb, med stærkt fremstaaende Rande. Indenfor Slægten Subulo 

 findes en stor Mangfoldighed af Horn-Former; der er Arter med ganske smaa enspidsede 

 Horn og andre med store, mangegrenede, og det baade blandt uddøde og nulevende ; det 

 laa nær at tænke, at de Arter, der have enspidsede Horn, deri ere de oprindeligste; men 

 der er Grund til at tro, at de kun ere Vantrivninger, at de Hjorte, fra hvilke Subulo- 

 Gruppen udspringer, allerede havde forladt C«rui//us-Gruppens Trin og faaet Horn med flere 

 Spidser: de -Suiw/o-Arter, der have enspidsede Horn, have ikke de lange Rosenstokke, der 

 ellers synes at være et Særkjende for oprindelige Hjorte med simpelt formede Horn ; og i 

 andre Henseender kan der hos de paagjeldende Subulo-Arler ikke paavises nogen særlig 

 oprindelig Egenskab , tværtimod. Hos Rangifer ere Hornene blevne mægtigere end hos 

 nogen Subulo, og Hannens Horn ere, om end i svag Skikkelse, arvede af Hunnen, et For- 

 hold der ikke kjendes hos andre Hjorte. 



Fra oprindelige, vist hornløse Hjorte, vist fra en eller anden af de oprindeligste 

 Former af Gruppen Moschi, have Camelopardalini deres Oprindelse. De have vænnet sig lil 

 at tage Føden paa en egen Maade, der efterhatinden har medført mange ejendommelige Af- 

 vigelser fra det oprindelige: de have vænnet sig til at plukke Blade af Træer i en Højde, 

 hvor ingen af deres Slægtninge har kunnet gjøre dem Rangen stridig. Som andre Drøv- 



E Uusco Lundii. 3. I. |5 



