115 



alene lilsidst megel længere, men ogsaa snart sværere, ligesom hos de højere Hovider 

 mistende den Fure paa Bagsiden, der sædvanlig findes hos Hjorte, vel ikke som et egenligt 

 Minde om 3dje og 4de Mellemhaands- og Mellemfodsbens tidligere indbyrdes Frihed (den 

 ligger ikke imellem dem), men dog betegnende en Slags større Selvstændighed, en Drej- 

 ning af dem omkring Senerne af Haandens eller Fodens stærkeste Bøjemuskler, og i hvert 

 Fald tydende paa større Spinkelhed; ogsaa de fleste andre Lemmeknogler blive sværere; 

 især er det iøjnefaldende for Overarmen, hvis nedre Ledflade som hos de højere Bovider 

 bliver bredere, og hvis Biceps-Fure tvedeles, ogsaa ligesom hos de højeste Bovider. Paa 

 Grund af de uforholdsmæssig høje søjleformede Lemmer og den svære Hals bliver Dyret 

 mindre skikket til Løb; nogle af Rygmusklerue indskrænkes, og Lendehvirvlernes Tvitr- 

 tappe blive forholdsvis korte. 



Af Camelopardalinernes sikre Slægter er den miocæne europæiske og asiatiske 

 Palæotragus (med Samotherium) den oprindeligste. Den er kjendt efter det meste af 

 Skelettet. Den er allerede ret vel udpræget som Giraf; men Ansigtet er forholdsvis kun lidt 

 omformet efter Tungen; dens Pande er forholdsvis i ringe Grad tykvægget og luftfyldt; af 

 Udvæxter fra Panden findes kun, hos Hannen, et Par kegleformede Horn paa Pandebenet 

 over øjehulerne; Hals og Lemmer ere forholdsvis korte og Forlemmerne ikke meget højere 

 end Baglemmerne. 



Nær ved Palæotragus, men væsenligst lidt højere, staar Ocapia'^'^). Panden er 

 megel tykkere, mere luftfyldt; Hannens to Pandehorn ere rykkede nogot længere tilbage; 

 bagest midt paa Næseryggen ere Knoglerne opsvulmede til en lav Pukkel som et begyn- 

 dende Horn ; og svage Begyndelser til et Par Nakkehorn kunne findes. 



Højt o\'er Ocapia staar Camelopardalis, den af Gruppens Slægter hos hvem Grup- 

 pens Egenheder ere mest udprægede. Underkjæbens forreste Del er lang og spinkel, næsten 

 tudformet, dannet som en Rende for Tungen, og Mellemkjæbe og det forreste af Overkjæbe 

 ere formede som et Laag over Renden. Panden er meget tyk og luftfyldt; Pandehorn 

 findes baade hos Han og Hun, rykkede langt tilbage, tildels ind paa Issebenene; et anseligt 

 pukkelformet hudklædt Horn, der har eller kan have en lignende Dannelsesmaade som 

 Pandehornene, staar midt bagest paa Næseryggen, og et ret veludviklet Par Nakkehorn kan 

 ogsaa være tilstede; desuden er næsten hele Hovedskallens Overside i en mærkelig Grad 

 fyldt med smaa ujevne Ben-Udvæxter. Hals og Lemmer ere aldeles overdrevne i Længde, 

 Forlemmerne ikke lidt højere end Baglemmerne. Som vant til at holde Hovedet særlig 

 højt og derfor endnu mere at vende Blikket nedad har den faaet Taget over Øjehulen mere 

 udstaaende end hos de andre. 



De tre nævnte Slægter slutte sig sammen i Gruppen Camelopardales. Overfor 

 dem staar Gruppen Sivatheria, hos hvem Pandehornene ere blevne mægtige. 



Den miocæne asiatiske Sivatherium, hvis Skelet kjeudes nogenlunde fuldstændig, 



to' 



