116 



(Bovidm.) 



Stammer Ira en eller anden at' tie oprindeligste Camelopar dales, og den har forisat Ud- 

 viklingen ad egne Veje. Den er vedbleven at være forholdsvis korthalset og lavbenet; men 

 den har faaet en ualmindelig Størrelse og Sværhed; Næsen er bleven stærkt bevægelig og 

 har udvidet Hovedskallens Næse-Aabning; bagest paa Næseryggen, hvor Giraffen har sit 

 umage Horn, er der hos Hannen fremkommet to kegleformede Horn ; de to Pandehorn, 

 der findes hos Hannen, ere rykkede langt tilbage, omtrent som hos Giraffen, og ere voxede 

 ud som mægtige grenede Plader =^^). 



Den ogsaa miocæne asiatiske Bramatherium slutter sig nær til Sivatherinm. Pande- 

 hornene have faaet fælles Udspring fra en uhyre opstaaende Pukkel bagest paa Panden, og 

 lo svære Nakkehorn ere fremkomne^*). 



Fra lavtslaaende Cerviner, vist fra de laveste af Gruppen Cervi, har ogsaa Afde- 

 lingen Bovini sin Oprindelse. Medens Gervinerne næsten udelukkende ere Skovdyr og 

 kun have enkelte af deres øverste Medlemmer levende paa aabent Land, er Bovinernes 

 Hovedmængde Steppedyr eller Bjergdyr, og kun faa af dem, da især af de øverste Slægter, 

 høre hjemme i Skov. Det ser ud til, at det er Livet paa aabent Land, der fra første Færd har 

 frembragt Bovinernes vigtigste, mest gjennemgribende Afvigelser fra Cerviner, deres stærkere 

 Lemmer, Følger af mere udholdende Løb og Spring. 3dje og 4de Mellemhaandsben smelte 

 endnu mere fuldkomment sammen til en Enhed: den Fure paa Kanonbenets Bagside, der 

 hos Hjortene findes som en Slags svagt Minde om 3dje og 4de Mellemhaandsbens tidligere 

 indbyrdes Frihed, forsvinder (Spor af den findes endnu hos nogle af de oprindeligere 

 Former, ikke at forvexle med en Fure, der kan fremkomme hos enkelte ualmindelig sene- 

 stærke Dyr ved Forbening fremkaldt af Seneskeden om Haandens Bøjemuskler) ; Mellem- 

 haandens Ledflader mod Fingerleddene blive bredere, mere fladt udbredte ; 2den og ole 

 Finger vantrives mere og mere og kunne helt forsvinde (naar Levninger af 2del og 5le 

 Mellemhaandsben findes, er del altid Knoglernes øvre Ende, der er tilstede, hos nogle af 

 de oprindeligste Former meget anselige); Spolebenet har Tilbøjelighed til at blive bredere, 

 hvad især viser sig i Leddet mod Overarmen, hvis nedre Ende ligeledes udvides til Siderne; 

 Overarmens Biceps-Fme har Tilbøjelighed til at tvedeles; Albuebenets Midtstykke har Til- 

 bøjelighed til at vanslægte endnu mere end hos Hjortene; Fodens Skelet forholder sig paa 

 ganske lignende Maade som Haandens (Levninger af 2det og 5te Mellemfodsben findes 

 ikke). 1 Udvikling af Tandsæl og hvad deraf afhænger staa de laveste Boviner paa samme 

 Trin som Cervi; den øvre Hjørnetand, der hos Hjortene ofte er ret veludviklet, findes dog 

 aldrig undtagen som en ubetydelig Vanlrivning; oftest mangler den. Men Kindtænderne, der 

 (saa godt som) altid hos Hjortene ere lavkronede, have hos Bovinerne største Tilbøjelighed til at 

 faa høje Kroner. Overkjæbebenet, paavirket af Kindtænderne, udvider sig; Underkjæbens Krop 

 fyldes mere af Kindtænderne og bliver sværere; Mellemkjæben derimod vantrives yderligere 

 som Følge af øvre Fortænders og Hjørnelands Forsvinden. Dels paa Grund af Mellem- 



