123 



lille og liggende lige saa langl fiemrne som hos de oprindeligste Catolraffus- \vler; derimod 

 ere Knoglerne omkring Næsehulens Grund ordnede paa en mindre oprindelig ISIaade end 

 hos Calolragus og Neoiragus, sikkert paavirkede af den store Kirtel i Taaregruben : Næse- 

 benet er bagtil udvidet til Siden, og Pandebenel har skudt sig fremad, saa at de to Knogler 

 tilsammen have lukket Hinde-Aabningen foran Øjehulen. Hornene ere rykkede ualmindelig 

 langt tilbage paa Pandebenene. 



Væsenlig et Skridt videre i samme Retning som Nanoh-ar/us er Cephalolophus 

 gaaet. 1 enkelte Henseender staar den lavere end den kjendte Art af Slægten Nanotragus: 

 Øjet er mindre, ligeledes Taaregruben, der ogsaa er mindre skarprandet, men dog ualmin- 

 delig stor og dyb. .Men højere staar den i, at Næsebenet bagtil paa en mere ejendommelig 

 Maade er udvidet til Siden ned i Taaregrubens Væg, og -i at Hornene ere skudte meget 

 længere tilbage og med dem ligeledes Pandebenene, der skyde Issebenene ned bagved sig. 

 Nogle af Slægtens Arter ere ikke særlig dvergagtige. 



Tetraceros er væsenlig at regne for en Cephalolophus, der har frembragt eller dog 

 har Tilbøjelighed til at frembringe et nyt Par smaa Horn paa Panden foran de langt til- 

 bageskudte sædvanlige. 



Fra Protragoceros udgaar endnu en af Bovinernes store Hovedgrene, med Nemor- 

 hædus {Cemas ikke medregnet)'-) som oprindeligste kjendle Led, hvis Afstand fra Protra- 

 goceros ikke er stor. Den har faaet højkronede Kindtænder; Mellemkjæben er spinklere, 

 neppe naaende op til Næsebenet, der ogsaa er noget indskrænket, og Hinde-Aabningen foran 

 Øjehulen har Tilbøjelighed til at lukkes. Men Taaregruben er endnu tilstede; Tromme- 

 benet er kun lille; Hornene, der findes hos begge Kjøn, ere korte, simpelt formede, Hoved- 

 skallens Loft er kun lidt paavirket af dem, og Hovedskallens Axe er næsten lige. Slægten 

 skal høre hjemme i Skove paa Bjergskraaninger; i denne Henseende danner den en Overgang 

 fra de oprindelige sikkert paa Sletter levende Boviner til de udprægede Bjergdyr, som de 

 fleste af dens Afkom ere. 



Meget lidt afvigende fra Nemorhædus er Haploceros. Taaregruben er forsvunden. 

 Kjæbebenene ere noget mere ændrede under Paavirkning af Kindtænderne. 



Fra Nemorhædus stammer sikkert ogsaa Ovitos '■'), der er gaaet i sin egen Retning. 

 Den har faaet mægtige Horn, der ere rettede ud til Siden og buede nedad, og hvis svære 

 Grund med Alderen breder sig over en stor Del af Loftet af Hjernekassen, hvis Knogler de 

 paavirke paa en ejendommelig Maade: saa godt som alle Hjernekassens Knogler faa en 

 ualmindelig Tykkelse og Fasthed, og del samme gjelder de nærmeste Halshvirvler, der 

 bære det tunge Hoved; Pandebenet udvider sig, især paa en ualmindelig Maade nedefter, 

 saa at det skiller Issebenet fra Ala magna; men trods Hornenes Størrelse og Indflydelse 

 har Hjernekassens Loft i det væsenlige beholdt sin oprindelige ret flade Form, og Hoved- 

 skallens A,\e er vedbleven at være ret lige, vel fordi Dyret har haft til Vane mere at støde 



16" 



