124 



{Bonidm.) 



med Issen end med Panden, og Ansigtet derfor ikke er trykket nedad. I Egenskab af 

 væsenlig Bjergdyr, der er øvet i al klatre paa Klipper, ikke springende, men tagende fat 

 med Fødderne, har den faaet Lemmer, der minde om, hvad der kan findes hos andre, 

 nærslaaende Boviner, der bruge Lemmerne paa lignende Maade: baade For- og Baglemmer 

 ere ret korte, men svære, og ganske særlig udmærker Mellemhaandsbenet sig ved sin 

 Korthed og Brede. 



Fra Nemorhædus er ogsaa udgaaet Capra (med Cemas og Hemilragus). Ansigtet 

 er lidt mindre oprindelig bygget, Mellemkjæbe og Næseben lidt mere rykkede fra hinanden; 

 Taaregruben er forsvunden ; Panden med Hornenes Grund er løftet ivejret selv hos de op- 

 rindeligste Arter, saa at Hjernekassens Loft ikke mere har den flade Form, og Hoved- 

 skallens Axe er bleven mindre lige. Slægtens oprindeligste Arter (undertiden optagne i en 

 egen Slægt, Cemas, eller henførte til Nemorhædtis] have Horn, der ere lige saa smaa og 

 simpelt formede som hos Nemorhædus; andre Arter (undertiden stillede i en egen Slægt, 

 Hemitragus) have anselige Horn; andre igjen [Capra s. str., Ibex) have dem uhyre store, 

 seglformet krummede eller skrueformet snoede, forholdsvis glatte eller med stærkt frem- 

 trædende Rifler; men Forskjellen i Hornene medfører kun mærkværdig smaa Forskjellig- 

 heder i andre Henseender. Som udprægede Bjergdyr have i hvert Fald de øverste af Slægtens 

 Arter i Lemmerne en noget lignende Uddannelse som Ovibos, med noget lignende korte 

 brede Mellemhaandsben, o. s. v.; dog synes Lemmerne noget mere uddannede til Spring, 

 hvad der især giver sig Udtryk i de mere sammentrykte Hove. 



Fra en eller anden af de oprindeligste Arter Capra stammer vist Rupicapra. Dens 

 Horn ere vedblevne at være smaa, men have faaet en ejendommelig oprejst Stilling og en 

 noget egen kroget Form. Mest udmærker den sig dog ved netop at være uddannet som 

 Springer, mere end som Klatrer, med forholdsvis lange slanke Lemmer. 



Fra de oprindeligste Arter Capra stammer sikkert ogsaa Budorcas^*^). Ansigt og 

 Pande ere i det væsenlige som hos Capra; men Hornenes Grund er skudt længere tilbage 

 og højere optaarnet paa Hjernekassen, Pandebenet er mere udvidet bagtil og har skudt 

 Issebenet bagud, og Hornene ere forneden udbredte til Siden og ellers ejendommelig bøjede. 

 i meget udpræget Grad har den faaet de klatrende Bjerg-Geders Ejendommelighed i Lem- 

 merne, saaledes det korte, brede Mellemhaandsben. 



Fra Nemorhædus eller maaske fra en af de oprindeligste Arter Capra, der endnu 

 har staaet Nemorhædus meget nær, har Ovis (med Pseudois) sit Udspring. Uen har beholdt 

 Taaregruben. Panden med Hornenes Grund er hævet ivejret, og Ansigtet er bøjet nedad, 

 som hos Capra; men Hornene, der ere retlede mere ud til Siderne, have haft større Ind- 

 flydelse paa Paudebenet, der har trængt Issebenet mere tilbage. Næsehulen har Tilbøje- 

 lighed til al svulme op. Som Bjergdyr, der nok saa meget springer som klatrer, har den 

 faaet sammentrykte stærke Hove. 



