128 



{Anthracotheriidæ.) 



til Kamel- og Oxe-Rækkerne, der ogsaa stamme fra Dicliobunider, ur fwrst og fremmest 

 Svinenes Vane at rode i Jorden efter Føde. De rode ved Hjelp af Snuden og bruge hele 

 Hovedet som Brækjern. Snudens bruskede Del bliver fremslaaende og bevægelig som 

 Tryne; dens Muskler blive meget stærke, danne sig iøjnefaldende Lejer paa Ansigtes Sider 

 og fremkalde med deres Udspring fremslaaende Kamme; i Næsebrusken, i Skillevæggen, 

 foran Mellemkjæben, kan opslaa en særskilt Forbening som Tegn paa Næsebruskens Styrke. 

 Ansigtet bliver langt, med langstrakte stærke Knogler, med lange Næseben, støttede af et 

 stærkt, mere eller mindre forbenet Meselhmoideum , der igen støttes af et stærkt Vomer, der 

 skyder sig langt tilbage under Kilebenene. Hele Ansigtet trykkes noget nedad i Forhold 

 til Hjernekassen. Oversiden af Pandeben og Isseben, der mere og mere kommer til at 

 gjøre Tjeneste som Skovl, især efterhaanden som Tindingmusklen rykker ned paa Hjerne- 

 kassens Side, bliver mere og mere fladt udbredt og tykvægget, men luftfyldt. Øjet med 

 dets Omgivelser presses tilbage mod Tindinggruben. Hjørnetænderne, baade øvre og nedre, 

 der let, naar Snuden stikkes i Jorden, blive paavirkede og komme til at gjøre Tjeneste 

 som en Slags Plovjern, skjønt de fra første Færd ikke ere ret store, have Tilbøjelighed til 

 at voxe og faa tilsidst meget ejendommelige Former og Stillinger, naar deres Nytte er 

 opdaget, og de mere vilkaarlig bruges som Redskaber, især hos Hannen, der bruger dem 

 som Vaaben. Nakkemusklerne blive overordenlig stærke. Øverst paa Nakkebenet fremkalde 

 de en uhyre, tilbageheldende tyk Nakkekam, under hvis Paavirkning Issebenene snart 

 smelte sammen med Supraoccipitale ; ogsaa Nakkekammens Sidedel, der strækker sig ned 

 til Kindbuens øverste Rand, følgende IJagranden af Sqvama, bliver høj. og den paavirker 

 Sgvama saaledes, at det overvoxer og dækker Pars mastoidea, der helt fortrænges fra at 

 vise sig i Hjernekassens Ydervæg. De tykke Nakkemuskler, der fylde Rummet mellem 

 Skulder og Hjernekasse, trykke bagfra paa Hjernekassen, hvis Bagvæg bliver ejendommelig 

 omformet, især til Siderne, hvor Frc. posttympanicus sqvamæ bliver presset frem mod 

 Trommebenets ydre Øregang, som den omhyller og presser frem mod Bagranden af Prc. 

 zygomaticus sqvamæ, som derved kommer under stærkere Paavirkning af den bruskeile ydre 

 Øregang og dens Muskler og omformes derefter. En Følge af Hals- og Skuldermusklernes 

 Styrke er det ogsaa, at de forreste Ryghvirvlers Torntappe blive høje, og at deres Buer, 

 paavirkede deraf, forbene mere og helt omslutte Rygnervernes Grunde. 



Mange forskjellige Slags, baade Planteføde og Dyr, rode Svinene frem af Jorden. 

 Til at tage Føden bruges oftest baade øvre og nedre Fortænder, som derfor ikke vantrives, 

 undtagen delvis i særlige Tilfælde. Føden kræver mindre Tygning eller dog Tygning paa 

 en anden Maade end det sejge Græs, som Drøvtyggerne mest æde ; Svinene nøjes oftest 

 med at knuse Føden ved at hamre Underkjæben mod Overkjæben, væsenlig paa samme 

 Maade som deres Forfædre have gjort det, dog vist med lidt mere malende Bevægelse af 

 Underkjæben ; de føre ikke, uudtagen i sjeldne Tilfælde, Underkjæben til Siderne paa Drøv- 



