129 



lyf?gernes ejendommelige Maade. Kindtændernes Række beholder forholdsvis meget af sit 

 oprindelige Præg; først hos enkelte af de allerhøjeste Former forsvinder forreste Kindtand, 

 eller andre af Rækken, medens den bageste da plejer at voxe nhyre; hos de fleste beholder 

 Tandraden en meget ligelig Udvikling. De øvre Hagkindlænder miste efterhaanden de tre 

 yderste Spidser og de to Mellemspidser; de nedre Ragkindtænder beholde deres firspidsede 

 eller, for den bagestes Vedkommende, sexspidsede Form, alt væsenlig som hos Drøvtyggere, 

 der dog paa de øvre Kindlænder mere fastholde de tre yderste Spidser; men ejendommeligt 

 for de fleste af Svinene er, at baade Ragkindtænder og de bageste Forkindtænder, baade i 

 Over- og Underkjæbe, miste deres oprindelige skarpkantede Form paa deres Hovedspidser, 

 der blive ganske stnmpe, afrundet kegleformede, og mere eller mindre opløses i en Yngel 

 af mindre Spidser; som oftest vedblive Tandkronerne at være lave; kun en enkelt af 

 Svinenes Grupper faar Kindtænder, der i høj Grad minde om Drøvtyggerne. Tindingmusklen 

 beholder mere af sin oprindelige Styrke end hos Drøvtyggerne, men rykker dog efterhaanden 

 ned paa Hjernekassens Side. Kindmnsklen vinder vel i Styrke og kan ret paafaldcnde paa- 

 virke baade Kindbuen og Underkjæbens Prc. angularis; men den skyder ikke sit Udspring 

 ret langt frem paa kinden, og Mundspalten indsnevres derfor ikke. Vingemusklerne synes 

 at beholde mere af deres oprindelige Forhold; i hvert Fald brede de ikke deres Udspring 

 op i Øjehulens Rund ; Fossa pterygoidea beholder et mere oprindeligt Præg, faar dog anselig 

 Prc. ectopterygoideus. Selv om Kjæbebenene under Paavirkning af stærke Tænder kinine 

 voxe sig meget store, beholde de dog mere oprindelige Former end hos Drøvtyggerne, 

 især Overkjæbebenet, der ikke sænkes ret meget nedad og kun i ringe Grad fyldes af 

 Sinus maxillaris; Underkjæbens Led beholder Præget af Hængsel-Led, Ledknuden faar ikke 

 den fladt udbredte Form som hos Drøvtyggerne. Tungen, der ikke bruges paa nogen 

 ualmindelig Maade, frembringer ikke Styrke i Tungebenet. 



Som vel væbnede med Tænder have Svinene altid været mere frygtløse end de 

 fra første Færd ret vaabenløse Drøvtyggere, der have maatlet stole paa deres Hurtighed. 

 Dels derfor, dels fordi de ikke have haft at bære paa Maver saa tunge som Drøvtyggernes, 

 have Svinene haft mindre Grund til at bruge Renene. Lemmerne naa derfor aldrig den 

 høje Udvikling som hos Drøvtyggerne, skjønt de i Hovedsagen forholde sig paa lignende 

 Maade som hos dem; de vedblive at være forholdsvis korte og beholde mange andre op- 

 rindelige Egenskaber. Skulderbladet vedbliver at være bredt, med bred Fossa supraspinata. 

 Overarmens nedre Ledflade faar ikke nogen stor Rrede og ikke særlig skarpt skaarne Led- 

 ruller. Spoleben og Albueben beholde deres oprindelige indbyrdes Størrelseforhold, Albue- 

 benet som en kraftig Knogle ; Spolebenet breder ikke sin nedre Ledflade ud over Cuneiforme. 

 I Haandroden findes Multanguliim majus, og M. mimis beholder sin Frihed. 2den og 5te 

 Finger vanslægte kun meget sjelden ; 3dje og 4de Mellemhaandsben smelte ikke sammen, 

 og kun hos de øverste blandt Svinene bliver Midtkammen paa Mellemhaandsbenets nedre 



R Museo Lundii. 3. I 17 



