130 



( A nihracntheriidæ.) 



Ledflade forlængel op paa Forsiden. Kloleddene faa ikke nogen skarpt sammentrykt Form. 

 Laarbenet faar aldrig nogen særlig dyb Fure for Knæskallen. Skinnebenet vedbliver at være 

 forholdsvis svagt. Lægbenet beholder sin Styrke og fulde Frihed. I Fodroden vedbliver 

 Naviculare at være skilt fra Cuboideum, som hos Kamel-Rækken , og Rullebenets nedre 

 Ledflade beholder den skarpe Kam, der passer ind i Furen mellem de to Knogler; Cunei- 

 forme II og /// smelte ikke sammen. Mellemfod og Taaled forholde sig som de tilsvarende 

 Knogler i Haanden ; dog er der hos enkelte af de allerøverste Svin lidt mere Tilbøjelighed 

 til Vantrivning af Bitæer og til Sammenvoxning af 3dje og 4de Mellemfodsben. Som lav- 

 benede have Svinene ikke haft Brug for at strække Halsen for at naa Jorden med Snuden. 

 Halshvirvlerne ere vedblevne at være korte, og deres (jedforbindelser indbyrdes og med 

 Hovedet ere vedblevne at være omtrent de oprindelige. — Kun i ganske enkelte Hen- 

 seender naa Svinene i Bygning af Krop og Lemmer højere end Drøvtyggerne. Saaledes 

 mister Skulderbladet hos de øverste Svin Acromion, der altid findes hos Drøvtyggerne. 



Familien Anthracolheriidæ staar paa det laveste Trin overfor Suidæ. Hos alle An- 

 tbracotheriider have de øvre Bagkindtænder beholdt forholdsvis meget af den oprindelige 

 Form: ret veludviklede tre yderste Spidser og ret skarpt V-formede Hovedspidser; hos 

 Suidæ er der kun enkelte af de laveste Slægter, der have beholdt noget lignende Tand- 

 former; hos de allerfleste ere de tre yderste Spidser paa de øvre Bagkindtænder helt for- 

 svundne, og Hovedspidserne have faaet Form af stumpe Knolde. 



I Afdelingen Anthracotheriini findes Familiens oprindeligste Slægter. 



Den eocæne og miocæne europæisk-asiatiske og nordamerikanske Anthracotherium. 

 der kjendes efter væsenlige Dele af Skelettet, er den af de kjendte Slægter, der har fjernet 

 sig mindst fra Dichobuniderne, blandt hvis oprindeligste Former den har sine Stamfædre. 

 Den har allerede faaet Svinenes ejendommelige Præg, den langstrakte Hovedskal, den stærkt 

 opstaaende og tilbageheldende Nakkekam, den fladtrykte, sammenskudte Nakke, stærke 

 Kindtænder, hvis Spidser have Tilbøjelighed til at opløses i Smaaknolde, korte plumpe Lemmer 

 og meget andet; men til Forskjel fra den ene eller den anden af de Svin, der ere udviklede 

 videre i væsenlig samme Retning, har den mange oprindelige Egenskaber: alle Tænder ere 

 tilstede og staa i sluttet Række; de øvre Fortænder ere vel stærkere end hos Dichobunider, 

 men omtrent ensdannede, med nærmest kegleformet Krone ; de nedre Fortænder have faaet 

 noget, men kun lidt, af den sammentrykte Form og fremadrettede Stilling, der er ejen- 

 dommelig for de højere Svin; baade øvre og nedre Hjørnetænder ere stærke, men af ret 

 oprindelig Form og Stilling; Forkindtænderne have simple, skarpkantede Spidser; den bageste 

 (ivre har Mellemform, med en enkelt ydre og indre Spids; endnu spores lidt af de ældste 

 Artiodaclylers Tilbøjelighed til at have Fortænder, Hjørnetænder og forreste Kindlænder 

 væsenlig ens formede; de øvre Bagkindlænder have ikke alene anselige tre yderste Spidser, 

 men ogsaa en anselig forreste og en mere eller mindre tydelig bageste Mellemspids, og 



