136 



{Suidæ.) 



Men overfor højere Siiiner er Hovedskallen oprindelig i følgende Forhold: Ansigtet er kort, 

 uden fremtrædende Mærker efter Næsemuskler og kun lidt bøjet nedad; Øjet er kun lidt 

 trængt bagtil ; Tindinggruben er stor, Crista sagittalis lang, Kindbuen lang, kun lidt ud- 

 slaaende og uden stærke Muskelkamme; Nakkekammen er forholdsvis svag; Prc. jugularis 

 synes kort. 3dje Mellemhaandsben er ifærd med foroven at brede sig ind over 2det, som 

 derved fortrænges noget fra sin Forbindelse med Multangulum minus. Paa nedre Ledllade 

 af 3dje og -ide Mellemhaands- og Mellemfodsben findes Midtkam paa Forsiden 



Et Trin højere end Palæochoertis, i Retning af de højere Suiner, staar den miocæne 

 europæiske Hyotherium, der nærmest kun kjendes efter Kjæber. Dens Afvigelse fra Palæo- 

 choerus er især, at Hannens nedre Hjornetand ikke lukker Roden, og at ovre Hjørneland, 

 der først sent lukker sin Rod, viser en Begyndelse til at faa den opad-drejede Form. 



Hos alle de højere Suiner ere Hjørnetænderne, i hvert Fald hos Hannen, endnu 

 stærkere omformede. Ikke alene de nedre, men ogsaa de øvre ere blevne rodanbne, og de 

 øvre have faaet den ejendommelige drejede Form med opadretlet Spids. Hovedet i det hele 

 er i højere Grad omdannet som Brækjern. 



Den miocæne europæiske Listriodon, der kjendes efter Hovedskallen, er vel i Hen- 

 seende til Hjørnetandens Udvikling og i Hovedskallens videre Omdannelse til Brækjern 

 naaet lige saa højt som og uddannet paa lignende Maade som de andre højere Suiner; 

 men den er dog gaaet en egen Vej. I Modsætning til Forholdet hos andre Suiner forlade 

 Bagkindtænderne den knoldede Form, Hovedspidserne forenes to og to ved skarpe Tvær- 

 kamme ; bageste øvre Kindtand faar ingen yderligere Udvidelse, p I kan mangle. 



Hos Sas (med Porcula) derimod blive Kindtænderne endnu mere knudret-knoldede 

 end hos Palæochoerus og Hyotherium; Bagkindtænderne faa desuden noget højere Kroner 

 og voxe ellers i Omfang, især i Retning forfra bagtil, hvad der er mest iøjnefaldende paa 

 de bageste Tænder, baade øvre og nedre; særlig den bageste øvre Kindland faar stærk 

 Tilvæxt ved Bagranden. Hos de øverste Arter fremkommer Mellemrum mellem Hjørne- 

 tænderne og de omgivende Tænder. I Hovedskallen fremtræde Suidernes Egenheder helt 

 klart; overfor Palæochoerus har Sus langt Ansigt, med stærkt indtrykte Mærker efter Næse- 

 muskler, der tildels strække deres Udspring op tæt foran Øjehulen ; hvor Næsemusklerne 

 glide over den Pukkel paa Overkjæbebenets Yderside, der fremkaldes af øvre Hjørnetands 

 Grund, danner deres Seneskede en opstaaende Kam langs Kjæbens Rand; hele Ansigtet 

 er mere trykkel nedad ; hele Hovedskallens Overside, fra Næsespids til Nakke, er mere 

 fladtrykt; Hjernekassens Knogler have tykkere, more luftfyldte Vægge; Nakkekammen er 

 meget stærkere ; Øjehulen er skudt mere bagud ; Tindinggruben er mere indskrænket. Tin- 

 dingmusklerne ere foroven vidt skille; Kindbuen er kortere, men stærkere og mere ud- 

 staaende, langs Underranden med mere fremtrædende Mærker efter Udspringet af Kind- 

 musklen og øverst og bagest med mere fremtrædende Mærker efter Øremuskler; Prc. 



