138 



(Suidæ.) 



det den øvre, der er brugt mest og voxel stærkest, medens den nedre forholdsvis er bleven 

 noget tilbage og nærmest tjener som en Skede om Forsiden af den øvre. De uhyre Hjørne- 

 tænder ere vel Skyld i, at Fortænder og de forreste Rindtænder ere vantrevne, tildels for- 

 svundne; til Gjengjeld for Vantrivningen af de forreste Kindlænder er den bageste voxet 

 uhyre, udvidet i Længde forfra bagtil ved Tilvæxt, stærkt knudret og meget højkronet, 

 fyldende stærkt i Kjæberne ; en medvirkende Grund til, at netop den bageste Kindtand er 

 voxet fremfor nogen anden, er den, at den har faaet en særlig stærk Paavirkning af Kind- 

 musklen, der sammen med Øjehule og Kindbue er skudt ualmindelig langt tilbage. Hele 

 Ansigtet er i en paafaldende Grad prægel af Hovedets IJrug som IJrækjern; selve Trynen 

 synes derimod al være brugt forholdsvis lidt; deus Muskler frembringe ikke stærke Kamme. 

 Ansigtet er voxet stærkt og er trykket noget mere nedad i Forhold til Hjernekassen ; Øje- 

 hulen er skudt saa langt tilbage, at den ligger nær Nakken, tildels skudt op over Tinding- 

 musklen, der er stærkt indskrænket; til Erstatning for Tindingmusklen er Kindmusklen 

 voxet stærkt og har fremkaldt en ualmindelig Styrke 1 Kindbuen. 



Fra de oprindeligste Suiner, der endnu have haft en Frc posiglenoideus i Underkjæbens 

 Ledskaal, en kort Prc. jugularis, Hjørnetænder med lukkede Rødder og stillede paa sæd- 

 vanlig Maade og øvre bageste Kindtænder uden Tilvæxt, have Dicotylini deres Udspring; 

 hos dem findes de nævnte Egenskaber endnu. De have uddannet sig videre til at rode i 

 Jorden paa lignende Maade som de højere Suiner, om hvem de ere komne til at minde i 

 meget; men mange Enkeltheder vise, at de ere gaaede deres egen Vej. Hovedskallen har 

 faaet næsten den samme Form som Brækjern, med langt Ansigt, nedtrykt i Forhold til 

 Hjernekassen, med fladtrykt, tykvægget, luftfyldt Pande, med stor Nakkekam, med tilbage- 

 skudt Øjehule og forkortet Kindbue , med sammenskudt Nakke, med den ydre Øregang 

 klemt inde mellem Frc. posltympaniais sqvamcv og Kindbuens Bagrand. Hjørnetænderne ere 

 blevne stærke, skarpkantede; Fortænderne minde i Form og Stilling meget om Suiner; 

 Kindtoinderne have faaet lignende afrundede Knolde, delvis opløste i Smaaspidser, som hos 

 Suiner; de øvre Bagkindtænder have helt mistet de tre yderste Spidser. Trommehulen fyldes 

 af svampet Benvæv. Men i Modsætning til Forholdet bos Suiner er Mellemkjæbebenets For- 

 rand langs Sideranden af Næse-Aabningen skudt bagtil, vistnok fordi Trynens Bevægelighed 

 til Siderne er større; Næsemusklerne synes at være lidt anderledes, ordnede ; i hvert Fald 

 skyde de sig ikke op saa nær mod Øjehulen som hos de højere Suiner, men holde sig 

 lavere nede paa Ansigtets Sider; Taarebenets Ansigtsdel, der hos Suiner er stor, ind- 

 skrænkes stærkt; Sibenets Conc/ia itiferiov, der hos Suiner er veludviklet, vantrives, trængt 

 tilside af en ualmindelig stor forbenet Jacobson's Brusk; Sinus maxillaris strækker sig ned 

 i Ganen ; nedre Hjørnetands Krone danner sig et dybt indtrykt Leje i Overkjæbebenets 

 Rand foran øvre Hjørnetand; Prc. jugularis, der hos Suinerne netop bliver lang, indskrænkes 

 og bliver ganske kort; og først og fremmest, Underkjæbens Ledskaal og deus Ømgivelser 



