139 



omformes, som sagl, p;ia den ejendommeligste Maade, som lios Hippopotaminer og Enlelo- 

 dontiner, fuldt saa vidt som hos nogen af dem. Ogsaa i Skelet af Krop og Lemmer gaa 

 Uicotylinerne deres egen Vej, skjønl de i meget ere udformede som Suiner, hvem de ligne 

 blandt andet i at miste Acromion, i at faa 3dje Mellemhaadsben foroven udbredt ind over 

 2det og i at faa Midtkam paa Forsiden af nedre Ledflade af 3dje og 4de Mellemhaands- 

 og Mellemfodsben; i hvert Fald hos de højeste Dicotyliner vantrives 5te Taa , og 3dje 

 og 4de Mellemfodsben have Tilbøjelighed til at voxe indbyrdes sammen, ligeledes Under- 

 armens Knogler. 



Den miocæne nordamerikanske Bothrolabis, der kjendes efter Tænder og Stykker al 

 Hovedskaller, er den oprindeligste af de kjendte Dicotyliner. Den synes i det væsenlige at være 

 udformet som de andre ; men den staar dog forholdsvis lavt blandt andet i, at Tandsættet 

 er fuldstændigt, og i, at de øvre bageste Forkindtænder have Smalform eller Mellemform. 



Hos Dicotyles er bageste øvre Fortand forsvunden, ligeledes 1ste Forkindtand i 

 hver Kjæbe ; men de andre Forkindtænder, især de øvre, ere blevne ualmindelig stærkt 

 knoldede og have næsten faaet Bredform. 



Den pliocæne og plislocæne nordamerikanske Platygonus er væsenlig som Dicotyles, 

 snarest lidt højere i Hovedskallens Uddannelse som Brækjern. 



Endnu højere staar den uddøde nordamerikanske Prosthennops, hvis Ansigt er 

 endnu mere uddannet som Brækjern, og hvis Fortænder vantrives. 



Vistnok fra samme Hod som Dicotylinerne har Afdelingen Hippopotamini sit Ud- 

 spring. Fælles med Dicotylinerne have Flodhestenes Stamformer blandt mange andre mere 

 almindelig udbredte Svine-Egenskaber ogsaa haft den meget ejendommelig nedsænkede 

 Ledskaal for Underkjæben. Men i enkelte Retninger have de været mere oprindelige end 

 de laveste kjendte Dicotyliner; de have haft Bagkindtænder, hvis Hovedknolde have en 

 lignende V-Form som hos Clweropotamus ; og paa de øvre Bagkindtænder har der været 

 Minder om de tre yderste Spidser. I Forhold til de højere Dicotyliner (de lavere kjendes 

 ikke i disse Henseender) har Trynen været svag, ikke særlig bevægelig til Siden, og dens 

 Muskler have ikke fremkaldt stærke Kamme paa Ansigtets Knogler; Underkjæbens Ledskaal 

 har været noget mindre dybt nedsænket og ellers af noget oprindeligere Form, sluttende 

 mindre fast om Underkjæbens Ledhoved ; Nakken har været noget mindre sammenskudt, 

 saa at den ydre Øregang har ligget mere frit; Nakkekammen har været svagere. Udsnittene 

 i Brysthvirvlernes Buer for Rygnerverne have ikke været lukkede af en Benbro; Skulder- 

 bladet har haft tydelig Acromion; alle fire Mellemhaands- og Mellemfodsben have været 

 veludviklede, helt frie indbyrdes og uden Midlknm paa Forsiden af nedre Ledflade, og 2det 

 Mellemhaandsben har foroven haft sin oprindelige Stilling i Forhold til 3dje, der ikke over- 

 dækker det. Alle de nævnte oprindelige Egenskaber med Undtagelse af dem, der have 

 været at se i Kindtændernes Bygning, ere endnu at finde hos de højeste Hippopotaminer. 



18' ■ 



