140 



(Suidæ.) 



Del der har lulmarkel Flodhestene l'ra deres Stamformer blandt de oprindeligste 

 Uicotyliner, er deres Vane at leve mest af Vandplanter og at tilbringe en stor Del af deres 

 Liv i Vand. De bruge deres Tortænder og især Hjørnetænderne til at rode op i Søbiinden 

 for at løsne Vandplanterne med Roden, og hele Munden bruge de som et Griberedskab, 

 som de fylde med Planter for at bringe dem op lil Vandets Overflade, hvor de skulle 

 tygges. Fortænderne beholde den Stilling, som de have hos de fleste Svin, de nedre 

 liggende stærkt heldende fremad, de øvre staaende omtrent lodret, og som ellers virke de 

 tilsammen baade som Boreredskab og som Niptænger; men de blive langkronede og rodlose, 

 og nogle af dem, især den inderste af de tre i hver Kjæbe, voxe op til en mægtig Stør- 

 relse. Ogsaa Hjørnetænderne beholde deres sædvanlige Stilling, de øvre vendende Spidsen 

 nedad ; men de voxe op til at blive uhyre, krogformede, rodaabne. Den Maade, hvorpaa 

 Gabet fyldes med store Bundter af Planter, er Skyld i, at hele Munden udvides, og at 

 hele Ansigtet voxer og udflades i en paafaldende Grad ; Kjæberne blive mægtige. Af 

 Kindtænderne gjøres der ikke særlig stærk Brug ; de saftfulde Vandplanter ere ikke særlig 

 vanskelige at tygge; Kindtænderne faa derfor ikke nogen paafaldende Størrelse, men de 

 faa efterhaanden noget lignende afrundet-knoldede Kroner som hos de fleste Svin. Til at 

 føre den svære Underkjæbe med de mægtige Hjørnetænder, der maa kunne gribe godt 

 fat om Vandplanterne, kræves dog stærke Tyggemuskler, og Kindmusklen er ogsaa voxet, 

 som det kan skjønnes af de Mærker, som den afsætter paa Hovedskallen; men fordi Munden 

 øves i at gabe stærkt for at rumme meget, hindres Musklen i at udbrede sig fremefter; 

 dens Udspring holder sig tilbage paa selve Kindbuen, hvor den afsætter en stærk Kam ; 

 og dens Fæste holder sig tilbage bagest paa Underkjæben, men faar Prr. angularis til at 

 udvide sig bagud og nedefter i en paafaldende Grad. For at kunne aande bekvemt uden 

 al forlade Vandet have Flodhestene arbejdet paa at trække Næseborene op paa Hovedets 

 Overside saa højt som muligt, og ved Næsemusklernes Hjelp have de faaet dem saaledes 

 ivejret, at de ligge paa Næseryggen; Næsebenets Forrand er trængt tilbage. Lugtesandsen 

 bruge de kun lidt, og Sibenet indskrænkes ret stærkt. For at kunne se op over Vandet 

 uden at løfte Hovedet mere end højst nødvendigt have de rettet Øjet opefter, og efter- 

 haanden er det kommet til at staa højt, saaledes at Frc. .lupraor bitalis er løftet op over 

 Pandens Flade. Ogsaa Øret er trukket højt ivejret. Som hos andre Vand-Pattedyr hindres 

 de fleste af Hovedskallens Knogler i at blive luftfyldte indvendig, vel ved en Virkning af 

 Vandets Tryk; dog skafter Næsehulen sig en Udvidelse: Taarebenet udposes i Øjehulens 

 Bund paa lignende Maade som hos de højere Drøvtyggere. Af den rigelige Planleføde er 

 Kroppen bleven svær; men saa længe Dyret er i Vandet, have Lemmerne ingen Vanske- 

 lighed ved at bære den, og de blive kun sjelden øvede paa Land ; Lemmerne blive derfor, 

 af en Slags Mangel paa Brug, paafaldende korte. En Egenhed fremkommer i Haandroden: 



