144 



{Eqvida.) 



Meniscotlieriiiler og stiller dem paa el linjere Trin, er, at Rullebenet er liundet fastere til 

 de andre Fodrodsknogler; Bevægelsen i Hælleddet er saa godt som indskrænket til Led- 

 føjningen mellem Skinneben og Rulleben ; Rullebenets Ledflade mod Naviculare har mistet 

 sin afrundede Form og er trykket ganske flad, selv hos de smaa lette Hovdyr, der ere de 

 oprindeligste af de kjendte Perissodactyler. Ogsaa i andre Henseender staa de laveste 

 kjendte Perissodactyler højere end IVIeniscotheriider. Næsehulen er mere opsvulmet, især 

 bagtil, og Næsebenet breder sig bagtil i dens Loft. Haanden har mistet 1ste Finger; 

 Foden har mistet baade Iste og 5le Taa; Kloleddene, i hvert Fald paa 3dje Finger og 

 Taa, ere bredere, mere udpræget hovformede ; Mellemhaands- og Mellemfodsben ere lidt 

 mere lige. Spolebenet er blevet forholdsvis stærkere og har bragt Haandrodens Lnnatum 

 til at voxe og brede sig ad over det nærmeste af Hamatum, hvorfra Cuneiforme fortrænges; 

 Haandrodens samlede Ledflade mod Underarmen er mere fladtrykt; et særskilt Centrale 

 findes ikke. Albueleddet er fastere føjet som mere udelukkende Hængsel-Led, med lidl 

 skarpere skaarne Kamme og Furer paa Spolebenets og Overarmens Ledflader, med svagere 

 Condylus internus paa Overarmen, uden Foramen supracondyloideum og med svagere Crista 

 supinatoria. 



Tegn paa Perissodactylernes indbyrdes nære Slægtskab er desuden de forskjellige 

 Familiers Tilbøjelighed til Uddannelse i samme Retning, sikkert Følger af fælles Tilbøje- 

 ligheder til at bruge Delene paa samme Maade. Skjønt saaledes de laveste Former i hver 

 Familie have Forkindtænder, der ere meget svagere end Bagkindtænderne, ere de fleste 

 Forkindtænder hos de højeste Former i hver Familie ganske som FJagkindtænderne, hvad 

 der vel maa være en Følge af ensartet Maade at bruge Tænderne. Ligeledes har Hoved- 

 skallens Næse-Aabning hos alle Familier Tilbøjelighed til at udringes til Siderne, saa at 

 dens Siderand trænges langt tilbage, og at Mellemkjæben mister Forbindelsen med Næse- 

 benet, vist en Følge af, at den bruskede Del af Næsen hos dem alle øves i stærke Be- 

 vægelser. Hovedskallens bageste Næse-Aabning har hos dem alle Tilbøjelighed til at 

 udvides fremefter. Prc. ectopterygoideus er tilbøjelig til at voxe bagud forbi Pvc entoplery- 

 goideus, til hvis Yderside den er trykket ind. Hos alle de nulevende Slægter, og efter 

 Mærkerne paa Hovedskallen at slutte ogsaa hos mange af de uddøde, har Tuba Eustachii 

 en sækformet luftfyldt Udvidelse, der lægger sig hen under Siden af Nakkebenets Grunddel, 

 som den trykker og former; nærmest er den vist at sammenligne med Sinus frontalis og 

 <S. maxillaris; den er ikke egen for Perissodactyler, men kan ogsaa findes hos andre 

 Hovdyr; den findes hos Hyrax\ hvor udbredt den er hos Hovdyrene, vides ikke''"|. Under- 

 kjæbens Ledskaal er tilbøjelig til at formes paa en egen Maade; den beholder en anselig 

 Prc. postglenoideus, der endogsaa kan voxe ikke lidt; men selve Ledfladen paa Prc. post - 

 glenoideiis indskrænkes; Underkjæbens Ledhoved bringes i umiddelbar Berøring kun med 

 en Del uf Forsiden iif Prc postgknoideiis. Halshvirvlernes Kroppe faa snart hvælvet Forside 



