146 



{Eqridæ.) 



sniaa og simpelt formede voxe de op til at blive hojkronede, buede, med en dyb (irube 

 i Kronens Spids, fremkommen ved stærk Væxt af den oprindelig tilstedeværende Cingulum 

 paa Kronens Bagside. Hjørnetænderne, der fra første Færd ere ret anselige, sættes ud af 

 Brug, vantrives og blive lilsidst kun tilbage hos Hannen. 1ste Kindtand, der fra ferste 

 Færd staar skilt fra sine Omgivelser og bar simpel Smalform, indbenles af de andre For- 

 kindtænder, der slutte sig til den, voxer en Tid, men vantrives tilsidst og forsvinder; de 

 andre Forkindtænder, af hvilke de fleste fra første Færd have Smalform eller Mellemform, 

 voxe meget stærkt og faa ad egne Veje ganske samme Form som Bagkindtænderne, jo 2 

 endogsaa tilsidst med særskilt Udvidelse forrest; det samme gjekler iMælkekindtænderne ; 

 bageste nedre Forkindtand er dog oprindelig formet næsten som Bagkindtand. Ue lav- 

 kronede øvre Bagkindtænder hos de oprindeligste af de kjendte Eqviner have ret lykke 

 Spidser og ere lidt paaveje til at blive tværkammede, med to skjævt-løbende Kamme, 

 dannede henholdsvis af forreste Mellemspids og forreste indre Spids og af bageste Mellem- 

 spids og bageste indre Spids, idet den oprindelige Forbindelse mellem forreste indre Spids 

 og bageste Mellemspids er afbrudt; kun svage Cing\dumS^\A&ev kunne findes; Kronen er 

 uden Tandkit. Baade Spidser og Kamme voxe efterhaanden højt ivejret, saa at Kronen 

 bliver ualmindelig hoj og først i en sen Alder skydes helt frem fra Kjæbebenet; Mellem- 

 spidserne opsluges næsten af de tilstødende Hovedspidser, men kunne dog stadig skimtes 

 som Fortykkelser paa deres oprindelige Plads ; alle flre Hovedspidser blive sammentrykte, 

 hvad der især er paafaldende for de indre Spidsers Vedkommende, saa at den begyndende 

 Tværkam-Dannelse ophæves, og Kronen snarest maa siges at have Kamme, der gaa paa- 

 langs; de Ire yderste Spidser, der fra første Færd kun ere svage, voxe noget og forme 

 sig som Ribber op ad Kronens Yderside; mellem de to indre Hovedspidser og bag den 

 bageste indre Hovedspids fremkomme anselige CmgulumS'^xåse.r , der voxe højt ivejret og 

 smelte sammen med henholdsvis forreste og bageste indre Hovedspids; Emailleklæduiugen 

 om Kamme og Spidser kan slaa Folder; Kronen omlejres af el tykt Lag Tandkil. De 

 nedre Bagkindtænder begynde som femspidsede, dog med noget indskrænket forreste indre 

 Spids, og have alle Spidserne ret tykke, de ydre V-formede og med Kamme i V-Form 

 forbundne med de indre. Efterhaanden som Kronen voxer ivejret, ligesom paa de øvre 

 Kindlænder, blive de to ydre Spidser mere sammentrykte; det samme sker med mellemste 

 og bageste indre Spidser, der begge blive udvidede, tvedelte, med en forreste og en 

 bageste «Sløjfe»; Kronen indhylles i Tandkit. — Efter Fortænderne formes Mellemkjæben; 

 dens Krop, der nøje slutter om Tænderne, faar tilsidst en ualmindelig Sværhed og lægger 

 sig ind over Næsehulens forreste nederste Hjørne. Underkjæbens Hage formes paa lignende 

 Maade. Overkjæben, der efterhaanden fyldes af de mægtige Kindtænder, voxer stærkt, 

 sænker sin Lnderrand nedad, skyder sin Krop langt tilbage langs Ganebenets Yderside og 

 højt op i Næsehulens Bund, hvor den skubber Sibenets Blade ivejret, og indvendig optages 

 den af en slor Sinus ina.nUaris, der paa en lang Strækning udposer sig omkring Canalis 



