148 



{Eqvidæ.) 



roden. Tilsidsl bliver lluuiidrodeu bred og stærkt tliidlrykt; Multangulum majus l'orsvindcr; 

 Capitalum breder sig særlig stærkt og bliver meget større end nogen anden af Haand- 

 rodens Knogler. Hos de oprindeligste kjendte Eqviner findes 2den, 3dje, •'ide og 5te 

 Finger, alle fuldstændige, 5te Finger dog kun kort og spinkel, men 2den og 4de kun lidt 

 kortere og svagere end 3dje; ved deres øvre Ende ere Meilemhaandsbenene indbyrdes sam- 

 menføjede paa den Maade, der er den almindelige hos Pattedyrene : det indre iVlellem- 

 haandsben er ligesom hængt paa Randen af det nærmeste ydre, saa at Mellemhaandens 

 samlede Ledflade mod Haandroden bliver trappeformel, skraanende nedad udefter; paa intet 

 af Mellemhaandsbenene findes en Midtkam paa Forsiden af nedre Ledflade; Fingerleddene 

 ere selv paa 3dje Finger ret smalle. Tilsidst er 5te Finger helt forsvunden ; af 2den og 

 4de bliver kun JVlellemhaandsbenets øvre Ende tilbage som spinkle, forneden tilspidsede 

 Bensplinter, der ved faste Baand ere føjede til, eller tildels sammenvoxede med 3dje Mel- 

 lemhaandsben, der er voxet op til at blive en stor svær Knogle; de tre Mellemhaandsben 

 beholde vel i Hovedsagen den trappeformede samlede Ledflade mod Haandroden, men 

 Trappens Trin ere stærkt udfladede; paa Forsiden af nedre Ledflade af 3dje Mellemhaandsben 

 findes en udpræget Midtkam ; 3dje Fingers Led, især Hovleddet, ere svære og brede. — 

 Bækkenbenet hos de oprindeligste Eqviner kjendes neppe ; hos de højeste udmærker del 

 sig ved sit brede bladformet udbredte Hofteben og ved en ejendommelig Forkortning af 

 Sædebenet. Laarbenet begynder som en ret spinkel Knogle, hvis Ledhoved bæres af en 

 lydelig Hals, hvis Trochanter major vel er høj, men ikke tyk, hvis Crisia glulæa er for- 

 holdsvis svag, hvis nedre Ende er smal, med en ganske sædvanlig formet Fure for Knæ- 

 ."ikallen; det ender som en svær Knogle, hvis Ledhoved ikke bæres af nogen lydelig Hals, 

 idel Trochanter major har bredt sig indefter over Halsen , hvis Crista glulæa er stærkt 

 fremspringende, hvis nedre Ende er meget fortykket og har faaet en ganske ejendommelig 

 Form paa Furen for Knæskallen, idet Furens indre Iland er opsvulmet i Form af en mægtig 

 Knold. Skinnebenet er fra første Færd ret spinkelt, med forholdsvis svag Crista, og del 

 er ganske frit fra Lægbenet; hvorledes Lægbenet er hos de oprindeligste Eqviner, vides 

 neppe sikkert; det synes at have været fuldstændigt, men tyndt, forneden med en lille 

 Ledflade mod Hælbenet. Skinnebenet voxer i Sværhed, især bliver Crista tibiæ øverst tyk; 

 Lægbenet svinder helt bort med Undtagelse af en tynd spiintformet fri øvre Ende og en 

 kort nederste Ende, der smelter fast sammen med Skinnebenet og mister Ledfladen mod 

 Hælbenet. Fodroden er fra første Færd smal, med høje Knogler; Rullebenet har kun lidt 

 skjævtstillede Ledruller og rører neppe ved Cuboidetim; Hælbenet har en forholdsvis bred 

 Ledflade mod Ciiboideum; Cuneifoi-rne I og // ere indbyrdes frie. Tilsidst bliver Fodroden 

 bred, idet især Rullebenet, Naviculare og Cuneiforme III brede sig stærkt, og de nederste 

 Fodrodsknogler blive fladtrykte, især i)aafaldende for Navicnlare og Cuueiforme III; Rulle- 

 benet l'uar meget skjævt stillede Ledruller, vel paa Grund af en eller anden Vridning i 



