156 



( Tapiridæ.) 



therier; de slaa lavere end de kjendte PalæoUieriiT i al liave en veludviklet .ile Finger 

 som hos Chalicolheriider, en Egenskab, der gjenflndes hos alle Familiens Medlemmer; 

 men ligesom Palæotherier afvige de fra Chalicolheriider ved, at de øvre Bagkindlænders 

 tre yderste Spidser for største Delen ere vanslægtede. Højere end Palæotherier slaa der- 

 imod allerede de laveste Tapirider i en Egenskab, der er et Særkjende for hele Familien: 

 Kindtændernes Tilbøjelighed til at blive rent Iværkammede. Paa de øvre Bagkindtænder 

 forsvinde de tre yderste Spidser helt med Undtagelse af den forreste; de to ydre Hoved- 

 spidser miste V-Formen og blive nærmest kegleformede; stærke Tværkamme, der helt 

 opsluge Mellemspidserne, forene forreste ydre og forreste indre Hovedspids og ligeledes 

 bageste ydre og bageste indre. Paa de nedre Bagkindtænder forsvinder forreste inderste 

 Spids, ligeledes den Kam, der forener forreste ydre med forreste indre, og den Kam, der 

 forener bageste ydre med mellemste indre; Kammene mellem forreste ydre og mellemste 

 indre og mellem bageste ydre og bageste indre blive mere svære og mere lige tværgaaende. 



I Uddannelse af Fortænder og Hjørnetænder og af Læber og Snude som Gribe- 

 redskaber have Tapiriderne stor Lighed med Palæotheriider og med Chalicolheriider. Men 

 Ligheden mellem de tre Familier heri er vist kun for en mindre Del Arv fra den ene til 

 den anden; det for de tre Familier fælles er vist væsenlig kun ensartet Tilbøjelighed for 

 de samme Vaner; de laveste Former i hver Familie synes i Bygningen af de paagjeldende 

 Dele ikke al have afveget stort fra det sædvanlige hos lavere Hovdyr; først hos de højere 

 Former blive Egenhederne og Lighederne mellem de tre Familier mere paafaldende. Et 

 Forhold, der udmærker de højeste Tapirider, synes allerede at begynde at vise sig blandt 

 de oprindeligste: den yderste øvre Fortand formes næsten som Hjørnetand, medens den 

 øvre Hjørnetand noget indskrænkes. Et andet Forhold, der udmærker de højeste Tapirider 

 fremfor alle andre Perissodactyler, er Næsens ualmindelig store Bevægelighed, dens Om- 

 dannelse til Snabel. 



Gruppen Helaletini er Familiens oprindeligste Afdeling. Dens Kjendetegn er, at 

 bageste ydre Spids paa de øvre Bagkindtænder endnu har Spor af V-Formen, indbuel 

 Yderside, medens den hos Medlemmerne af Gruppen Tapirini har faaet en lignende Kegle- 

 form som den forreste ydre Spids, med udbuet Yderside. Alle de kjendte Slægter af 

 Gruppen ere tertiære, nordamerikanske. 



Den eocæne Heptodon, der kun kjendes efter Kjæber og nogle Dele af Lemmernes 

 Skelet, har Forkindtænder af forholdsvis simpel Form, de fleste af dem meget svagere end 

 Bagkindtænderne; den forreste Forkindtaud er kun lille, i Uuderkjæben kan den mangle; 

 de tre bageste øvre Forkindtæiider have hver to ydre Spidser og en enkelt indre Hæl, 

 mindre eller større; de tre bageste nedre Forkindtænder have Mellemform, den bageste 

 dog næsten Bredform. Dyret har været forholdsvis let bygget, med spinkle Lemmer. I 

 Haandroden ere Scaphoideum og Uamatum ikke sammenstødende, dog kun lidt skilte. 



