158 



( Tapiridce.) 



nedre, ere ifærd med al blive sværere, men liave dog endini kuii IMellemform; Tværkammeiie 

 |);ia de øvre IJagkindtænder gaa mere lige paalværs og liave liell opslugt Mellemspidseriie ; 

 nedre bageste Kindtand er ifærd med al miste Hælen. I llaandroden ere Scaphoideum og 

 Ifamatum meget nær ved at røre binanden. 



Tapirus (med Elasmognathus) er den af Familiens Slægter, der i enhver Henseende 

 er naaet højest. Øvre yderste Fortand liar faaet Form næsten som Hjørnetand; øvre Hjørne- 

 tand er stærkt indskrænket; Forkindtænderne have faaet Form i alt væsenligt som Bag- 

 kindlæiKJer; nedre bageste Kindtand bar mistet Hælen. Snuden er omdannet til en be- 

 vægelig Snabel; Hovedskallens Næse-Aabning er stærkt udvidet, Sideranden trængt langt 

 tilbage, Næsebenet løftet ivejret; Næsehulens bruskede Del er bagtil udvidet til Siderne, i 

 Udposninger, der lejre sig i Fordybninger i Ansigtets Knogler udenfor Næsehulens op- 

 rindelige Rand. Legemets Skelet bar faaet en ikke ringe Tilbøjelighed til Plumphed. I 

 mange Henseender ellers har Tapirus beholdt Ligheder med meget oprindelige Hovdyr, 

 saaledes i Overkjæbebenets Lavbed, i Trommebenets llingform, i Tilstedeværelsen af 

 5te Finger. 



Tfipirithe *^). 

 I« Med Spor [\\ V-Knrrmni piia liagcsic ydre Spirls piia iivrc Ifagkindlændcr. 

 Ilelalcliiti. 



Heptoduii, llelaletcs, Cdlodun. 

 U« Uden .Spor af V-Furnieii paa bageste ydre Spids jjaa ovre Ltagkiiidtæiider. 

 Tapirini. 

 a. Bagkindtændenies Tvæikamnie mere skraatslillede; )« 3 med Hæl. 



Sysleniodon, Isectolophus, Loptiiodon. 

 Il Bagkindlæiiderncs Tvæikamnie mere lige Iværgaaeiide; »« 3 misler Hælen. 

 I'rolapirus, Tapirus. 



AniynodoHtidce. Blandt de oprindeligsle, lirfingrede Palæolheriider have sikkert 

 ogsaa Amynodontiderne deres Udspring. Det er især de øvre Bagkindtænders Form, der 

 udmærker Amyuodoutiderne og deres Affødninge Bhinocerotiderne fra Palæolheriider: de 

 tre yderste Spidser forsvinde helt med Undtagelse af forreste, af hvilken der stadig (indes 

 Spor; de lo ydre Hovedspidser miste V-Formen, blive stærkt sammentrykte, med jevn 

 glat Yderflade, og indbyrdes forbundne ved en stærk Længdekam, der sammen med dem 

 danner en høj Ydervæg paa Kronen; Mellemspidser opsluges helt af de Kamme, der forene 

 de to indre Hovedspidser med de lo ydre. De nedre Bagkindtænder omformes paa noget 

 lignende Maade som hos Tapirider, men naa mindre vidt i Retning af at blive rent tvær- 

 kammede. Hælen paa nedre w3 er forsvunden. 



Den Egenskab, der stiller Amynodontiderne i)aa det lavere Trin overfor Rhiuo- 

 cerotider, er, at Hjørnetænderne i Hovedsagen beholde deres oprindelige Egenskaber, medens 

 de vanslægte hos Rhinocerotider. 



Familiens eneste to kjendte Slægter ere tertiære, nordamerikanske. 



Den eocæne Amynodon, der nærmest kun kjendes efter Kjæberne, er et forholdsvis 



