160 



{Rhinnrerntidn'.) 



Vane fremkaldt Poilykkflser af Huden paa Næserys og Pande; der er fremkoniiret mindre 

 eller større Horn, væsenligst dannede af Hudens Hornlag, baarne af svage Fortykkelser af 

 de underliggende Knogler, undertiden stillede parvis ved Siden af hinanden paa Næsen 

 eller paa Panden tillige, oftest stillede i Hovedets Midtlinie. Knoglerne paa hele Hoved- 

 skallens Overside faa en ualmindelig Tykkelse og fyldes indvendig med Luft fra Sinus 

 frontales. Stærke Nakke- og Skuldermuskler trykke bagfra paa Hjernekassen, hvis Bagside 

 fladtrykkes, saa at, blandt andet, Prc. posttympanicus under Øregangen trykkes frem mod Prc. 

 postglenoideus. — Smaa spinkle Hovdyr ere de laveste Rliinocerotider, store og tunge de øverste. 



Hos Afdelingen Hyracodontini. i .Modsætning til Rhinocerotini, er det, at For- og 

 Hjørnetænder have beholdt en mere oprindelig Form. 



Den eocæne nordamerikanske »Hyrachyus«, der kjendes efter næsten hele Skelettet, 

 er den, der staar lavest; hos den findes alle Familiens laveste Egenskaber forenede. Yder- 

 siden af de øvre Uagkindlænder er mindre fladtrykt end hos nogen af de andre Rhino- 

 cerotider, de to ydre Hovedspidser have større Selvstændighed, den Længdekam, der forener 

 dem, er forholdsvis svag. Alle For- og Hjørnetænder ere tilstede, smaa og ret ens formede. 

 Hjørnetænderne dog større end Fortænderne. Forreste Forkindtand findes, baade i Over- 

 og Underkjæbe, i ret kort Afstand fra Hjørnetanden; den har Smalform. De andre For- 

 kindtænder have Mellemform og ere betydelig mindre end Bagkindtænderne. Bagkiudtænderne 

 ere ret smaa og lavkronede, og Spidser og Kamme ere uden fremspringende Udvæxter. 

 Horn synes ikke at have været tilstede; Hovedskallen er forholdsvis let bygget, skjønt den 

 har klare Begyndelser til de Egenskaber, der ere saa paafaldende hos de højeste Med- 

 lemmer af Familien; Mellemkjæbebenet naar endnu op til Næsebenel; Kindbuen er ret 

 svag; Prc. postglenoideus er ret lille og ikke rørt af Prc. posttympanicus sqvamæ; o. s. v. 

 Skelettet af Krop og Lemmer er spinkelt. Lemmerne ere forholdsvis lange. 1 Haandroden 

 ere Scaphoideum og Hainatum temmelig vidt skilte, skjønt dog heldende stærkt mod 

 hinanden. 5te Finger er veludviklet. 



Den eocæne nordamerikanske Triplopus, der kjendes efter Tænder og væsenlige 

 Dele af Skelettet, staar endnu nær ved <i Hyrachyus« , men er gaael videre i følgende: de 

 øvre Bagkindtænders ydre Hovedspidser have mere fladtrykt Yderside og ere nøjere forenede 

 ved en Længdekam; Lemmerne ere længere og spinklere, endnu mere tjenlige til Løb; 

 3dje Finger har større Overmagt over sine Omgivelser; 5te Finger er saa godt som forsvunden. 



Den miocæne nordamerikanske Hyracodon, der kjendes efter det meste af Skelettet, 

 er kun lidt forskjellig fra Triplopus. Højere staar den i, at Forkindtænderne have faaet Form 

 nærmest som Bagkindtænder, og i at pi mangler. Lavere synes den al staa i lidt mindre 

 Uddannelse som Løber. 



Fra oprindelige Hyracodontiner som « Hyrachyusn, med forholdsvis korte Lemmer og 

 med firfingrede Hænder, stammer Afdelingen Rhinocerotini. 



