164 



(• Arsinoitheriidæ' .) 



naaede videre end de oprindelige Proboscidea-Sirenia: de have faael udpræget Bredform 

 paa alle Forkindlænderne, selv paa de forreste, og endogsaa Hjørnetænderne have faael 

 Form som Kindtænder. 



Af »Arsinoitheriidæ« kjendes endnu kun den eocæne afrikanske »Arsinoitherium«, 

 sikkert el af Familiens øverste Skud, der er højt uddannet i sin egen Retning, men dog 

 viser oprindelige Egenskaber, der dels stille hele Familien paa et lavere Trin overfor Hyracidæ, 

 dels maaske kun skjelne den fra de øverste Hyracider. Den kjendes efter Hovedskal og 

 væsenlige Dele af Skelettet. Dens Forlænder ere alle smaa; vel ser det ud, som om den 

 forreste øvre Fortand er uddannet lidt i Retning af Stødland; den er lidt tykkere end de 

 andre Fortænder og lidt skilt fra den tilsvarende paa modsatte Side; men der er ellers i 

 dens Form intet paafaldende overfor dens Omgivelser. Kindbenet har de oprindelige Stør- 

 relseforhold, strækker sig ikke ualmindelig langt tilbage; Panden har næsten ingen Prc. 

 postorbitalis ; Prc. ectopterygoideus er kun smal; Sqvama er ikke paa særlig Maade formet 

 af Ørebrusken; Trommebenel synes at have været ringformet, i hvert Fald kun løselig 

 bundet til Hjernekassen; Skulderbladet har stor Acromion; Overarmen har tydelig Crista 

 mpinatoria; Lægbenet har Ledflade mod Hælbenet; Skinnebenets nedre Ledflade er af en 

 almindelig Form; o. s. v. Sin særlige Uddannelse viser »Arsinoitherium« i følgende: Den 

 er voxet op som et af de store svære Hovdyr. Tandsættet er i udpræget Grad indrettet 

 efter Tygning af sejg Planteføde. Hjørnetand og Fortænder ere, skjønt smaa, blevne tykke 

 og have med Alderen faael fladslidte Kroner, sikkert som Tegn paa, al de have deltaget i 

 den egenlige Tygning. Bagkindtænderne ere blevne meget store og højkronede, med stærke 

 Tværkamme ; paa hver af de nedre Bagkindlænder er der fremkommet to høje Tværkamme 

 ved Væxt af Kammene mellem 2den og 4de og mellem 3dje og 5te Spids, medens Isle 

 Spids er forsvunden, og Kammen mellem 2den og .5te er bleven ganske lav ; paa hver af 

 de øvre Bagkindlænder ere to høje Tværkamme fremkomne ved særlig Væxt af Kamme 

 mellem -ide og 6te og mellem 5te og 7de Spids, medens de tre yderste Spidser ere helt 

 forsvundne; et ualmindeligt Udseende faa de øvre Bagkindtænder især derved, al den 

 Længdekam, der plejer at forene 4de og 6le Spids, helt er svunden bort, saa at der mellem 

 de to Spidser er en dyb og bred Kløft. Et eget Forhold i Tandraderne, baade øvre og 

 nedre, er det desuden, at de bredformede Forkindtænder have beholdt et iøjnefaldende 

 oprindeligere Præg end Bagkindlænderne, der ere ilede dem forbi i Udvikling; de nedre 

 Forkindtænder ere meget nær ved al have den oprindelige femspidsede, ikke tværkammede 

 Form ; paa de øvre Forkindtænder er Længdekammen mellem 4de og 5te Spids fuldt tiislede. 

 Kjæbebenene ere blevne svære , især paafaldende for Underkjæbens Vedkommende. To 

 mægtige sidestillede Horn med et Par mindre Horn bag sig, ere voxede frem paa Oversiden 

 af Næseben og Pandeben, især mindende om Forholdet hos Titanolherier, og Næsebenet 

 har under Hornets Vægt fremkaldt en Forbening i de Hinder, der dække den forreste Rand 



