165 



af det bruskede Mesethmoideinn, saa at en Benbro strækker sig fra Mellemkjæbe til Næse- 

 benets Spids som Støtte for Næsebenet. Stærke Nakkemuskler, der have ført det svære 

 Hoved, have trykket Supraoccipitale, saa at det helder fremad. Lemmerne, der have baaret 

 det tunge Legeme, især Forlemmerne, der nærmest have maattet bære det uhyre Hoved, 

 ere blevne ualmindelig svære ; Albuebenets særlige Væxt og dets Indvirkning paa Haand- 

 roden er paafaldende; Mellemhaand og Mellemfod, Fingre og Tæer ere korte og tykke. 

 Hoftebenet, der har bidraget til at omslutte de store Indvolde, er stærkt udbredt; o. s. v. 



Hyracidce. Fra de oprindeligste, ukjendte «Arsinoitheriideri' stamme Hyraciderne. 

 Hos dem er forreste øvre Fortand i en paafaldende Grad uddannet som Stodtand eller som 

 Niptang, virkende sammen med nedre Fortænder. Ellers have de oprindeligste Hyracider 

 neppe afveget stort fra de oprindeligste "Arsinoitheriider«. 



De eocæne og miocæne afrikanske og europæiske Slægter "Saghatherium«, Mega- 

 lohyrax og Leptodon'"^) kjendes kun efter Stykker af Hovedskaller, mest Kjæber. De synes 

 at staa hverandre nær og nær ved Familiens øverste Slægt, Byraæ, men lavere end Hyrax 

 i Formen af de øvre Bagkindlænder, der have beholdt de tre yderste Spidser ualmindelig 

 veludviklede; desuden have de beholdt flere eller færre af de Fortænder og Hjørnetænder, 

 som hos Hyrax ere forsvundne fra det blivende Tandsæt, dog kun som smaa vanslægtede 

 Tænder i Form mindende om Kindtænder. Højest af de tre Slægter staar Leptodon, hvis 

 bageste Kindtand er ejendommelig udvidet. 



Fra Meniscotherium afviger Hyrax i følgende, foruden i de allerede nævnte Hen- 

 seender: Af de øvre Fortænder er der i det blivende Sæt kun den forreste tilbage, og den 

 er bleven stor, krogformet, stadig voxende og har kun paa sin skarpt fremstaaende Forside 

 beholdt Eraailleklædningen; af de nedre Forlænder findes kun de to forreste, som fremad- 

 liggende stærke fladtrykte Tænder, især den yderste af dem stærk ; Hjørnetænderne ere 

 forsvundne eller kunne i det højeste findes som ubetydelige Vantrivninger, i Form mindende 

 om Kindtænder; Forkindtænderne, baade øvre og nedre, have næsten alle faaet Bredform; 

 paa de øvre Bagkindtænder kunne de tre yderste Spidser være saa godt som forsvundne, 

 og iVIellemspidserne ere saa godt som opslugte af Forbindelses-Kamme mellem de indre 

 og de ydre Hovedspidser. Hovedskallens Ansigt er kortere, og Hjernekassen er meget 

 større. Baade paa Pandebenet eller Issebenet og paa Kindbuen findes stærke fremstaaende 

 Prc. postorbitales, der undertiden mødes. Kindbenet er forlænget ualmindelig langt tilbage, 

 har fortrængt det meste af Frc. zygomaticus sqvaniæ og danner en væsenlig Del af Led- 

 fladen for Underkjæben. Prc. posttympanicus sqvamæ er ualmindelig bred, sikkert voxet 

 under Paavirkning af den ydre Ørebrusk, der er trykket ind imod den og bar dannet sig 

 en rummelig Fordybning paa dens Yderside; Frc. postgknoideus, hvis yderste Del synes 

 mere paavirket af den bruskede Øregang med dens Muskler end af Underkjæbens Led- 



