166 



(Hyracidæ.) 



baand, er bleven slor og tyk og lagt tilbage mod Trommebenels ydre Øregang, som den 

 er ifærd med at fortrænge. Trommebenel er skaalformet, med ret lang ydre Øregang. 

 Tra Tuba Eustachii er der udgaaet en tyndvægget Luftsæk, der lægger sig hen under 

 Trommebenet, langs Siderne af Nakkebenets Krop, som den noget sammentrykker. Under- 

 kjæbens l'rc. angularis er voxet stærkt, under Paavirkning af stærke Tyggemuskler. Skulder- 

 bladet liar mistet Acromiou. Overarmens Crista supinatoria er svunden stærkt ind. 1ste 

 Finger er stærkt vantreven. Lægbenel bar mistet Ledfladen mod Hælbenet. Iste og 5te 

 Taa ere helt forsvundne. Som klatrende, vant til at færdes paa stejle Klipper eller paa 

 Træstammer, bar den faaet Egenskaber, der ikke skulde ventes bos et Hovdyr: Træde- 

 puderne under Haand og Fod ere blevne store og bløde, brugte til at presses mod Stene 

 eller Bark for at virke som en Slags Sugeskiver; med Hovene er der traadt mindre kraftig; 

 de ere løftede fra Grunden og ere blevne forholdsvis svage, især er deres Underside, 

 Uornsaalen, bleven tynd, og Hovleddet er lille. Vistnok i Sammenhæng med Klatre-Evnen 

 staar en ejendommelig Udvikling af Hæl-Leddet: under Paavirkning af Senen af en af 

 Fodens inderste Hojenuiskler er den inderste nederste Iland af Skinnebenet voxet stærkt 

 frem i Form af en fri Tap, der paa sin Bagside bærer en Fure for Bøjemusklens Sene, og 

 hvis Forside har faaet en egen Ledflade mod Rullebenets Hoved, der er formet derefter. 



El^ephantidæ. Fra de opriudeligste "Arsinoitheriidern , der endnu have haft 

 Forkindtænder af Smalform eller Mellemform , og som heller ikke have faaet noget af 

 ".i4r«no8<AmMjn).-Særhederne, har sikkert Afdelingen Proboscidea, med eneste Familie Ele- 

 phaulidæ, sin Oprindelse. Det der særlig har præget Elefanternes Familie, er deres stærke 

 Brug af et enkelt Par Fortænder som Stødtænder, deres stærke Brug af Kindtænderne til 

 at tygge sejg Plautefode , deres Strækning af Lemmerne for at blive højbenede , deres 

 Strækning af Næsen for med den at kunne naa Jorden trods de høje Ben, og den alsidige 

 Brug, hvortil Næsen omdannes. 



Fra første Færd synes flere Par Fortænder at have været brugte som Niptænger, 

 der tillige have kunnet gjøre Tjeneste som Redskaber til al bore og rode med, som Løfte- 

 stænger og lignende. Men snart er den mellemste af de tre Fortænder, baade foroven og 

 forneden, bleven brugt mere end nogen af de andre; den er voxet stærkt, medens de 

 andre ere vantrevne og forsvundne. En Tid lang ere øvre og nedre mellemste Fortand 

 brugte omtrent lige meget, og de have fulgt hinanden i Væxt. .\len derefter er der sket 

 en Adskillelse. Hos nogle er det ovre Par Fortænder brugt mere end det nedre, som 

 derfor vantrives og forsvinder; hos andre er det nedre Par blevet det udvalgte, medens 

 del øvre er vantrevet. I begge Tilfælde er den udvalgte Fortand bleven uhyre, stadig 

 voxende, sprængende Eniailleklædningen , der en Tid viser sig i Striber langs Tandens 

 Sider, inden den helt forsvinder fra Kronen, undtagen fra dens yderste Spids, hvorfra den 



I 



