171 



uddannet sig i en egen Retning. Den har opliørt at bruge de øvre Stødtænder, som derfor 

 ere vantrevne og forsvundne; men at de have været stærke hos dens Forfædre, viser sig 

 endnu tydelig i Mellemkjæbens Form. Derimod har den særlig øvet de nedre Stødtænder, 

 der ere voxede i Styrke ganske anderiedes end hos andre Elephantider; de ere blevne 

 nedadrettede, næsten krogformede, vist særlig brugte til at opgrave Planter, og Underkjæben 

 er paa en ejendommelig Maade formet derefter. p2 synes den at have mistet. 



Hos Elephantini, der have deres Udspring blandt de oprindeligste Dinotheriini, 

 have alle Bagkindtænderne faaet mindst tre Tværkamme; det samme gjelder Mælkekind- 

 lænderne, undtagen de to forreste eller den forreste hos de oprindeligste af Afdelingens 

 Medlemmer. Hos Afdelingens oprindeligste Former er Tandskiftet omtrent det sædvanlige, 

 og alle Kindtænderne af det blivende Sæt ere i Brug samtidig; forreste Mælkekindtand, 

 dp2, har dog sjelden Efterfølger, og de Forkindtænder, der fremkomme, ere oftest Van- 

 trivninger; men hos de allerfleste dannes slet ingen Forkindtænder, og kun nogle faa eller 

 en enkelt af Kindtænderne i hver Kjæbe bruges ad Gangen. Baade øvre og nedre Stødtand 

 findes lios de oprindeligste og ere begge rettede fremad; nedre Stødtand er dog allerede 

 tilbage i Udvikling, og hos de fleste er den helt forsvunden, medens øvre er voxet saa 

 ' meget stærkere. Hovedskallens Knogler ere stærkt luftfyldte, skjønt i ret forskjellig Grad. 

 Den eocæne afrikanske Palæomastodon , der kjendes efter det meste af Hoved- 

 skallen og enkelte Dele af det øvrige Skelet, har anselig øvre og nedre Stødtand med større 

 eller mindre Levninger af Emailleklædningen, og sex øvre og fem nedre blivende Kind- 

 tænder i Kække; p2 og p3, ere kun smaa; pi har Bredform, men er kun tvekammet; de 

 tre Bagkindtænder ere anselige, skjønt ret lavkronede, hver med tre Tværkamme; de op- 

 rindelige Hovedspidser i Tværkammene have ikke helt mistet deres Selvstændighed, men 

 vise sig som fremtrædende Knolde. Hovedskallen har Elefanternes ejendommelige korte, 

 sammenskudte Form, skjønt i forholdsvis ringe Grad, og Kjæberne ere ret lange og spinkle; 

 Tindingmusklerne naa endnu at danne en Crista sagittalis. 



Et Trin højere staar Slægten Mastodon, der i Tertiærtiden, i Miocæn, Pliocæn og 

 Plistocæn, havde naaet at brede sig over store Dele af baade den Gamle Verden og Amerika 

 og at udforme sig i adskillige Arter, af hvilke flere kjendes efler hele Skelettet. Hos de 

 laveste af Arterne fandtes endnu nedre Stødtand, skjønt ret spinkel; hos de højeste er den 

 forsvunden; øvre Stødtand er stærkere. Hos nogle findes endnu Emaille-Stribe langs Siden 

 af øvre Stødtand; hos de fleste er Emaillen helt forsvunden, undtagen fra Tandens Spids. Hos 

 de laveste findes endnu tre eller to vantrevne Forkindtænder i hver Kjæbe; hos de højeste 

 ere de forsvundne. Hos ingen af Arterne er hele Kindtændernes Række i Brug samtidig. 

 Baade Mælkekindtænder og Bagkindtænder ere forstørrede, og selv hos de laveste have 

 nogle af dem faaet Tilvæxt; saaledes har bageste Kindland, baade øvre og nedre, fire Tvær- 

 kamme hos de laveste, medens de andre Kindtænder have lignende Kam-Tal som hos Palæo- 



22' 



