174 



{Manali(l(v.) 



hvirvlerne deres Særpræg og formes ganske som Lendelivirvler. Forlemmet bliver kort og 

 svagt, Haanden noget fladtrykt, formet som Aareblad, presset af Vandets Modstand ; Hovene 

 vantrives og forsvinde tilsidst; men Lemmet bruges dog stadig paa ret alsidig Maade, og 

 det beholder meget af sin oprindeh"ge Bevægelighed, og dets Skelet vedbliver at minde om 

 Elefanter: Skulderbladet beholder anselig Fossa supraspinata og fremstaaende Acromion; 

 Overarmen er væsenlig kun i sin Korthed og Spinkelhed afvigende fra Elefanternes ; Albue- 

 benet beholder sin Overmagt over Spolebenet, men begge Knogler indskrænkes, og deres 

 Ledflader blive mere ubestemte, mindre skarpt skaarne ; i Haandroden beholder Cuneiforme 

 sin anselige Størrelse, skjønt Haandrodsknoglerne ellers kunne vanslægte noget, saaledes 

 forsvinder Pisiforme, Scaphoideum og Lunatum kunne voxe sammen, ligesom ogsaa andre 

 af Knoglerne, der i det hele miste meget af de tidligere fast udprægede Former; trods 

 Fingrenes forholdsvise Spinkelhed miste de ikke helt Elefant-Præget, deres Korthed, Klo- 

 leddenes Knoldform. De Muskler, der bidrage til at fæste Forlemmet til Kroppen, blive 

 ret svage, og med dem miste Brysthvirvlernes Torntappe, Skulderbladet og Brystbenet 

 deres Styrke. At Forlemmerne ikke mere holdes fast samlede om Brystkassen, har til 

 Følge, at Bibbenene forme sig mere frit efter Lungerne, saa at Brystkassen mister den 

 sammenpressede Form, Brystbenet ligeledes. Halen bliver tyk, med mægtige Muskler og 

 Hvirvler, i Spidsen udbredt, fladtrykt, idet Huden med det underliggende Bindevæv slaar 

 Fold ud til Siderne under Paavirkning af Vandets Tryk, naar Halen slaas op eller ned i 

 Vandet, den Bevægelse, der oftest maa udføres, for at bringe Dyret ned til Bunden af 

 Vandet for Fødens Skyld og igjen op til Overfladen for at aande. Halehvirvlernes nedre 

 Buer, der ellers hos Hovdyrene ere helt vantrevne eller mangle, ere igjen blevne stærke. 



Lungerne fyldes stærkt med Luft og blive ualmindelig store, og de hvælve Rib- 

 benene ivejrel. — At føre Hovedet, hvis Vægt for en stor Del bæres af Vandel, koster 

 mindre Kraft end før, og Nakkens Muskler blive noget svagere, deres Fæster paa Hoved- 

 skallen blive mindre iøjnefaldende, ligeledes deres Virkning paa Nakkebenets Stilling; men 

 Øjehulens fremskudte Stilling, som de have fremkaldt, beholdes. — Hele Skelettet har faael 

 et Par Egenskaber, der minde om flere andre Pattedyr, der leve i Vand : Knogler, der pleje 

 at indeholde Marvhule, ere indvendig fyldte med Benvæv, og Knoglerne udmærke sig gjen- 

 nemgaaende ved stor Fasthed; begge Egenskaber kunne dog ogsaa findes hos Landdyr, 

 den første af dem findes saaledes netop hos Elefanter. 



For Pattedyr, der stadig leve i Vand, er det ikke let at tygge Føden paa sædvanlig 

 Maade uden at faa den altfor meget blandet med Vand ; de have derfor stor Tilbfijelighed 

 til at opgive Tygningen og sluge Føden hel. Søkøerne have vænnet sig til at knuse og 

 udpresse de vandfyldte Planter, som de æde, ved at trykke dem forrest i Munden, mod 

 Ganen ; men den egenlige Tygning er stærkt indskrænket eller ophørt. Ganen bliver forrest 

 formet som en Slags Trykflade med usædvanlig luiard Hud ; Underkjæbens forreste Del 



