198 



(Anm. 2.) 



Emaillen onikrins åc ovic Kiiulta'iulcrs Midtgruber; Indeisøjlen skiil være forlioldsvis lille; Sterrelsen er 



anselig. — >ogel nærmere Skjeii om Artens Ret kan ikke haves. Ogsaa Gidley (1. c.) regner den for usikker. 



Eqvus barcena-i har Cope (ibd., p. 10 & 16) opstillet efter to øvre Kindtænder fra Me.xico. De 

 skulle i Form være omtrent som hos E. excelsus, men ere meget mindre. Cope skal selv, i 1S93, have 

 hcnfiirt E. harcc7i(vi til E. iau, og Gidley (1. c.) mener, at han deri har handlet rigtig. 



Eqvus semipHcafus Cope (1893) opstillet efter øvre Kindla'nder fra Texas, af ret simpel Form. 

 Gidley (1. c.) regner Arien for vistnok god; han henfører til de[i en Hovedskal, som Cope havde henfint til 

 E. excelsus, og finder i den Lighed med E. asinus. 



Eqvus intermedius opstillet af Cope især efter et Stykke Overkjæbc (Procecd. Anier. Philus. Soc., 

 vol. XXXIV, 1895, p. ■i63--467, pi. XI— XII), senere kaldet E. cous. regner Gidley (1. c.) med gode Grunde 

 for at være ens med E. complicatus. 



Eqvus ])ectiiiati(s opstillet af Cope (.lourn. Acad. Nat. Se Philadelphia, 2. ser., vol. XI, 1899, p. 255— 

 259), efter øvre Kindlænder, som Underart af E. fraterniis, regner Gidley (1. c.) for vistnok en god Art, 

 stor med ualmindelig slærk Krusning af Emaillen. 



Eqvtis scotti Gidley (Bull. Amer. Mus. Nat. Hist., vol. XIII, 1900, p. 111 — 116, med Billeder, og ibd. 

 vol XIV, 1901, p. 134—137, pi. XVIII & XX) opstillet efter næsten hele Skelettet, fra Te.xas, er en ikke meget 

 udpræget Art, kun ved tvivlsomme Smaating skilt fra tidligere beskrevne Arter. 1 de øvre Kindtænders Form 

 minder den meget om Lagoa-Sanla-Hesten, men Tænderne ere større. 



Eqvus j/ijiantcns Gidle\ (ISull. Amer. Mus. Nat. Hist., vol. XIV, 1901, p. 137 — 138, ftg. 27) opstillet 

 efter en øvre Kindtand, fra Texas, som Cope havde henført til E. crenidens, udmærker sig ved sin usæd- 

 vanlige Størrelse. 



Flere andre Heste ere beskrevne fra Nord-Amerika som Arter af Slægten Eqvus, men ere senere 

 henførte til andre Slægter (se Gidley, I. c.). 



Af de jordfundne Heste fra den Gamle Verden bliver det især Eqv^is stenonis Cocchi, E. sira- 

 lensis Falc. & Caull , E. quaijqo'idcs Forsxlh Major og E. namadicus Falc. Jj Cautl., der maa sammenholdes 

 med Lagoa-Santa-lle.<ten. Oplysninger nm dem ere særlig at fjude hos Falconer <fe Cautley iFauna 

 Antiqva Sivalensis, part IX, 1819, pi. 81—85), Forsyth Major (lieitrage zur Geschichte der fossilen Pferdc 

 insbesonderc Italiens, Abliandl. d. sclnveizeriseheu paliiontcd. Ges., vol. IV, IS77, p. 1—154, pi. I-VIII) og 

 L\dekker (Siwalik and Narbada Kqvidæ, Mem. Geol. Surv. India, Palæontologia Indiea, ser. X, vol. II, 1SS2, 

 p_ 07—98, pi. XI— XV, og andre Steder); efter Forsyth Major (Quart. Journ. Geol Soc. London, vol. 4, 1885, 

 p. 3) er E. sfenonis snarest samme Art som E. sivalensis. At godlgjore, at Lagoa-Santa-Hesten ikke falder 

 sammen med en eller anden af dem. kan, efter de foreliggende Levninger at domme, være vanskeligt nok, 

 for ikke at sige umuligt; men den uhyre Afstand, der har skilt Lagoa-Santa-Hestens Hjem fra de andre Arters, 

 gjør Art-Korskjel sandsynligst. 



Hipjndium neogæuw og H. principale. De Kindtænder, hvorefter Lund havde opstillet sine Arter, 

 og som han havde afhildet, ere igjen omlivggeligere afbildede af lioas (Vidensk. Selsk. Skr , 1881, pi. 11, lig. 

 21—26). Af begge Arter er der i Plata-Landene fundet betvdelige Levninger, som ere beskrevne og afbildede 

 af Burmeister (Los Caballos fd.-^iles de la Pampa Argentina, 1875, med Tavler, og Suplemenio, 1889); af 

 H. neogæum kjendes hele Skelettet. 



Tapirus cristatellus. 1 sit Haandskrift henforer Lund alle Tapir-Levningerne fra Lagoa Santa til 

 T. aff. americano: han har ikke overset, hvad der kunde lyde paa Tilstedeværelse af to Arter; særlig den 

 fladpandede Hovedskal fra Lapa da Escrivania Nr. 5 var ham paafaldende; men han tænkte, at Egenhederne 

 mulig kunde afhænge af Kjonslorskjel. Det har dog vist sig, at dette ikke er Tilfældet. Den forholdsvis 

 lladpandede hidtil navnløse Art kaldes nu T. cristatellus. — Efter et Slykke af en Underkjæbe. med de tre 

 forreste Kindlænder, fra Tarija har Amcghino (Anales del Museo Nacional de Buenos Aires, tom. VIII, 1902, 

 p. 247 — 248, pi V, fig. 22) som n> Art opstillet Tajnrus tarijcnsis. En Mulighed er der for, at den vil vise 

 sig at være samme Art som T. cristatellus; efter et Stykke Kjæbe som det paagjeldende er det neppc muligt 

 at skjelne Tapir-Arter. 



Tapirus americanus er det Navn, hvorunder Arten længst har været kjeudt. Skelettet er afbildet 

 i Blaiuville's Ostéographic, Genre Tapirus. — Som nævnt har Lund en enkelt Gang brugt et nyt Navn 



