202 



(Anm. 6.) 



Major, Cope o. s. v. Al Æsol-Zcbia-Giiippeii IjI.iikII de iiiilcveiide lloslc-Aiter slaar de lavere Heste-Slægter 

 nærmest, og at E. cahalhis er en af dem, der staa dem fjernest, er forlængst set. At E curvidens staar 

 Zebra-Gruppen nær, er først sagt af Burmeister. 



Om de laveste uddøde Eqous-A.neT, Hippidium og Hipparion have haft en lignende Farvetegning 

 som Zebraerne, de stribede Heste (som det oftere er sagt], kan selvfølgelig ikke vides. Del er ikke meget sand- 

 synligt, at de netop skulle have haft de højst ejendommelige Tegninger, der findes hos Nutidens afrikanske Zebraer. 



1] p. '52. Der har været gjort mange Forsøg paa at udmærke Eqvua curvidens overfor andre Arter 

 og paa i det hele al linde Forskjelligheder mellem £(/!'?(.';-Arterne ; men UdfaWlel er kun ringe. 



At E. curvidens ikke kan siges at have ualmindelig stærkt krummede øvre Kindtænder, saaledes 

 som Owen mente, er allerede nævnt (p. 194). — En Egenskab hos E. ctvrvidens, der allerede var Lund 

 paafaldende, og som Boas fremhæver som Tegn paa Lagoa-Sanla-Hestens Slægtskab med Zebraerne. Mangelen 

 af Grube i de ydre nedre Fortænder, har vist sig at være uden større Betydning; Gruben kan mangle hos 

 alle andre Arter Eqvus; særlig ofte mangler den hos Æselet, ogsaa ofte hos Zebraer, men heller ikke sjelden 

 hos Hesten (se især Wilckens, Beitrag zur Kenntniss des Pferdegebisses. Nova Acta d. k. Leop. Garol. 

 Deutschen Akad. d. Naturf., Bd. Lll, Nr. 5, 18S8, p. 2.57- 284, pi. IX- XVI, særlig p. 272—27.5; Ridewood, 

 The teeth of the Horse, Natural Science, vol. VI, 1895, p. 349—3.58, særlig p. 352; Gidley, BuU. Amer. Mus. 

 Nat. Hist, vol. XIV, 1901, p. 103—105). Det er saa godt som vist, at Mangelen af Grube hos den eneste E. 

 curvidens, hvis Tænder kjendes i denne Henseende, er en ren Tilfældighed, ikke nogen Ejendommelighed for 

 Arten; Grubens Tilstedeværelse er af saa gammel Oprindelse i Hestenes Stamtræ, al den findes allerede hos 

 Slægter, der staa lavere end Eqvus; naar Gruben hos Eqvus mangler, er del sikkert, fordi den er mistet, 

 ved Vanlrivning af dens Bagrand; der er blandt de nulevende ioVyvMS-Arter ingen, hos hvem Mangel af Gruben 

 er andel end en Undtagelse fra det sædvanlige. — Lige saa lidt Værd har hver enkelt af de Egenskaber, der 

 ere fremhævede for Formen af Kindtændernes Emaillebugtninger hos E. curvidens; selv indenfor Arten E. 

 cahallus kan findes ganske lignende Ændringer, hvad der strax vil vise sig, naar en større Samling Kjæber 

 foreligger; hvor lidt faste denne Slags Egenskaber ere, er, foruden af mange andre, nærmere paavist af Gidley 

 (1. c, p. 91 — 147); det er kun, naar de forskjellige Egenskaber tages samlede, at de give E. curvidens et vist 

 Præg af Oprindelighed, af størst Lighed med Æsel-Zebra-Gruppen. 



Boas (Om en fossil Zebra-Form fra Brasiliens Gampos, Vidensk. Selsk. Skr , 1881), der mente, at 

 E. curvidens (E. lundii Boas) slutter sig nær til Nutidens Zebraer, i Modsætning, mærkeligt nok, ikke alene 

 til E. cahallus, men ogsaa til E. asinus, har nævnt en Del Forhold i Skelettet, hvori Lagoa-Santa-Hesteii 

 skal afvige fra E. cahallus, oftest ogsaa fra E. asinus, og ligne Zebraerne : 



Halshvirvlerne skulle være forholdsvis korte hos E. curvidens. Det synes vel saa; men de Hals- 

 hvirvler, der foreligge fra Lagoa Santa i saa hel Tilstand, al man nogenlunde kan domme om deres Form, 

 ere af el ganske ungt D\r, og ere vist neppe kortere end hos en E. cahidlus i lignende ung Alder. Da 

 Lemmerne hos E. curvidens ikke ere kortere end hos E. cahallm, kan vel Halsen heller ikke have været del. 



Overarmens Tuherculum hicipitale skal hos E. curvidens være lav og bred som hos E. Imrchelli 

 (o: E. zebra var.), hvorimod den skal være høj hos E. asinus og E. cahallus. Hvorledes T. hicipitale har 

 været hos den voxne E. curvidens, vides ikke: den kjendes kun hos den unge; den synes hos Hestene at 

 kunne vexle ikke lidt efter Alder. Hos den voxne E. cahallus plejer den ganske rigtig at være stærkt frem- 

 staaende, ragonde længere frem end Tubcrcula majus & minus; men ligeledes er den hos en foreliggende 

 voxen E. hurchelU. Hos en gammel E. asinus naa alle tre Udvæxtcr omtrent lige langt frem; hos en anden 

 gammel E. asinus, hrniopus, er T. hicipitale den mindst fremragende. Hos en gammel E. heniioiias er 

 T. hicipitale betydelig lavere end T. majus & mitms, omtrent som hos E. andium og hos den unge E. 

 curvidens. — Hos den voxne E. cahallus er der dog store Forskjelligheder i Størrelsen af T. hicipitale (8 

 Overarme foreligge i Ojeblikket, de fleste mosefundne, fra Danmark); hos nogle rager den langt frem, hos 

 andre neppe mere end hos E. asinus. 



Olecranon skal hos E. curvidens være høj, med stor Afstand mellem For- og Bagrand, som hos 

 E. hurchelli i Modsætning til E. asinus og E. cahallus. Det har ikke været muligt i denne Henseende at 

 flnde nogen fast Forskjel mellem Arterne. 



