203 



Midtstykket af Spolebenet skal hos E. eurvidens som hos E. hnrchelli være forholdsvis stærkt, 

 derimod svagere hos E. ast)in-s og E. caballus. Heller ikke i Slyrken af Spolebenet er det muligt at paavise 

 nogen fast, opfattelig Korskjel : dog er Spolebenet hos E. caballus gjennemgaaende netop forholdsvis stærkt. 



Knuden paa Bagsiden af Uamatum skal hos E. eurvidens og hos E. btirchelli være svag, medens 

 den hos E. asinus og E. caballus skal være stærk I Virkeligheden er Knuden hos E. eurvidens ikke mindre 

 fremstaaende end hos E. caballus sædvanlig; men Ledfladerne for Metacar}). III 0% IV strække sig længere 

 tilbage paa dens Underflade end ofte hos E cabalht.t, saa at dens frit fremstaaende Del er mindre. 1 Graden 

 af Knudens Fremspring er der indenfor E. caballus meget store Forskjelligheder; hos ét af de foreliggende 

 Skeletter ere Forholdene i alle Henseender næsten som hos E. curridcns. Hos en foreliggende E. burchelli 

 er Knuden ogsaa fremstaaende, men Ledfladerne ere korte, som ofte hos E. caballus. Hos to foreliggende 

 E. asinus er Knuden vel fremspringende, men mindre end sædvanlig hos E. caballus, Ledfladerne ere korte. 



Ledfladen mellem Hamatuin og Metacarp. IV skal hos E. eurvidens som hos E. burchelli være 

 større end hos E. asinus og E. caballus. Den er hos E. eurvidens virkelig lidt større end oftest hos E. 

 caballus; men hos en af de foreliggende E. caballus er Forholdet det samme som hos E. eurvidens. Hos 

 foreliggende E. asinus og E. burchelli er Forholdet nærmest som hos E. caballus sædvanlig. 



Paa 3dje Mellemhaandsben hos E. eurvidens og hos E. hurchelli skal Vinkelen mellem Ledfladerne 

 for Capitatwn og Haniatum være mere spids end hos E. asinus og E. caballus. Den er hos E. eurvidens 

 lidt spidsere end sædvanlig hos E. caballus ; men Forskjellen er højst ubetydelig; og blandt mosefundne 

 Knogler af E. caballus fra Danmark og blandt Knogler fra Solutré findes flere, der slet ikke afvige fra E. 

 eurvidens, og enkelte, hvor Vinkelen er endnu spidsere. Baade E. asinus og E. burchelli ere som E. 

 caballus sædvanlig. 



Den ydre Ledrulle paa Astragalus skal hos E. eurvidens være mere skarp end hos E. caballus. 

 hos E. asinus skal den være lidt mere skarp end hos E. caballus (hos E. burchelli kjendte Boas ikke For- 

 holdet i denne Henseende). Den ydre Ledrulle kan hos E. caballus en sjelden Gang være mindre skarp end 

 hos E. eurvidens; oftest er den ganske som hos E. eurvidens, ligeledes hos E. asinus og E. burchelli Der 

 kan i Ledrullernes Form indenfor Arten E. caballus være store Forskjelligheder (man se ogsaa Afbildningerne 

 hos Nehring, Fossile Pferde aus deutschen Diluvial-Ablagerungen, Landwirthsch. Jahrbticher, 1884, pi. 9, 

 fig. 5 og 6). 



Knuderne paa Bagranden af Naviculare {Scaphoideum i Fodroden) skulle hos E. eurvidens som 

 hos E. burchelli og E. asinus være svagere end hos E. caballus. De ere hos E. eurvidens ikke mindre, 

 snarere større, end hos E. caballus sædvanlig ; men Astragalus-Leddaden strækker sig lidt længere ud over 

 deres Overside, saa at de tilsyneladende staa mindre frit frem. Der er i den Henseende store Forskjelligheder 

 indenfor E. caballus; ogsaa hos E. caballus kunne Knuderne være svage, omtrent som hos E. asinus og 

 E. burchelli. 



Blandt de Egenskaber, som Burmeister (Los Caballos fosiles de la Pampa Argentina, Suplemento, 

 188!)) opgiver for E. eurridens, er der følgende, hvortil der er noget at indvende: 



"Aber dennoch bietet sich geråde in den Backzahnen ein wichtiger Artunterschied dar, well der 

 oberste hinterste Zahn des fossilen Pferdes betrachtlich kurzer ist als der vordere dreikantige derselben Reihe, 

 wirhrend er beim Hauspferd ebenso lang oder selbst noch etvvas långer sein muss» (1. c, p. 16—17). Hos 

 E. caballus er den bageste øvre Kindtand oftest, om ikke altid, kortere, i det hele betydelig mindre end den 

 forreste, pi, ganske som Burmeister afbilder det hos E. eurvidens. 



"Die Schneidezahne der hiesigen fossilen Pferde-Art iihneln mehr denen der typischen Pferde nach 

 Crosse und GestaK, als denen der Quaggas, denn der åussere Zahn steht im gleichen massigen Grossenver- 

 haltniss zu den vier inneren und iibertrilft letztere nicht in dem Maasse, wie es beim Quagga und Zebra der 

 Fall ist. Auch die mittleren vier sind zierlicher als bei den genannten sudafrikanischen Arten« (I. c, p. 17). 

 Fast Forskjel mellem de nulevende Arter i denne Henseende er ikke at Onde. 



i'Hierzu konimt, dass die Reihe der 6 Backziihne des Zebra etwas kurzer ist, nåmiich 16 cm. nicht 

 uberschreitet, wahrend unser Eqvus eurvidens deren Lange auf 18 cm. bringt, also nur um I cm. hinter 

 dem Hauspferd zuriicksteht. Es schliesst sich an diese Eigenheiten der Umstand, dass beim fossilen Eqvus, 

 wie auch beim Hippidiuni, das hintere Ende der Backzahnreihe genau bis unter den vorderen Rand der 

 Augenhohle reicht, bei Eqvus caballus aber eine Strecke vor dem Perpendikel dieses Randes endet" (1. c, p. 17). 



26* 



