211 



har derimod stadig været skudt tilside som en særlig Tillempning af Condylarthra, uden Efterkommere. 

 Forholdet er omvendt. 



Til Familien Phenacodontidæ har man regnet ogsaa Euprotogonia [Protogonia] og Protogonoåon 

 (se især Osborn & Earle, Bull. Amer. Mus. Nat. Hist., vol. Vil, 1895, Matthew, ibd., vol. IX, 1897, og 

 Osborn, ibd., vol. X, 1898), begge .Slægter eocæne nordamerikanske, kjendte efter Tænder, Eujirotogonia 

 ogsaa efter Dele af Skelettet. En Mulighed er der for, at de ere Hovdyr ; men nok saa stor er Sandsynlig- 

 heden for, at de ikke ere det; maaske ere de snarest Arctocyonider. Skjøiit de bredformede Kindtænder i 

 deres Form slet ikke ere særlig oprindelige (de øvre have næsten ganske mistet de tre yderste Spidser, de 

 nedre ere ifærd med at miste den forreste indre Spids), vise de i deres Størrelseforhold ikke nogen særlig 

 Tilbøjelighed i Hovdyrenes Retning: »»3 er forholdsvis lille og wl betydelig mindre end m 2. 



Om Euprotogonia mene Osborn <fe Earle (1. c, p. 66), at den »may be considered ancestral to 

 all the Wahsatch Condylarths (sic) and Perissodactyls«. Dette kan umulig være rigtigt; en Form næsten uden 

 de tre yderste Spidser paa øvre Bagkindtænder og med forreste Spids af de tre indre paa de nedre vantreven 

 kan ikke være Stamform til Hovdyr, hos hvem de samme Spidser ere veludviklede. 



Om Protogonoåon, der kun er meget lidt forskjellig fra Euprotogonia, og som af Cope vist med 

 fuld liet henførtes til "Creodonter«, mene Osborn <fe Earle (1. c, p. H7), at den staar »nearer the line 

 leading to Artiodactyla (Trigonolestes), than to that leading to the Perissodactyla and Condylarthra of the 

 Wahsatch (Euprotogonia)". Slægtskab med Trigonolestes saa vel som med Euprotogonia er højst sand- 

 synligt; men at Protogonoåon skulde staa i nogenlunde nært Forhold til Artiodactylernes Stamtræ, er lige saa 

 umuligt, som at Euprotogonia skulde være Stamform for Perissodactyla o. s. v., og det af de samme Grunde. 



Fra eocæne Lag i Schweiz har Riitimeyer (Ueber einige Beziehungen zwischen den Såugethier- 

 stammen alter und neuer Welt, Abhandl. der schweizerischen paliiontol. Ges., vol. XV, 1888, pi., og Die 

 eocåne Saugethier-Welt von Egerkingen, ibd., vol. XVJll, 1891) beskrevet smaa Kjæbestykker og lose Tænder, 

 som han henfører til Slægterne Phenacodus, Protogonia og Meniscodon. Som sagt af Schlosser (Zool. 

 Anzeiger, Jahrg. XVII, 1894, p 169) er der Sandsynlighed for, at alle de nævnte Stykker maa henføres til 

 samme Art, eller dog samme Slægt; men at henføre dem til Protogonia, som Schlosser gjør det, kan ikke 

 være rigtigt; dertil ere de paagjeldende øvre Bagkindtænder for skarpt formede, med for stærke Levninger af 

 de tre yderste Spidser og af de V-formede Kamme; de ere snarest al henføre til en egen Sbfgt, Meniscodon, 

 der i de øvre Bagkindtænders Form ser ud som en Mellemting mellem Meniscotherium og Phenacodus, i 

 Spidsernes begyndende Knoldform nærmest lignende Phenacodus. Men endnu er Meniscodon for lidt kjendt 

 til, at man tør dømme om dens Slægtskab; dens Tænder ere af en Form, der gjenfindes altfor mange Steder. 



Til Condylarthra regnede Gope (1884) ogsaa Familien Periptychidæ, og heri er han fulgt af andre 

 som Zittel (1893), Osborn & Earle (1895) og Matthew (1897); senere har Osborn (1898) regnet den 

 til Amhbjpoda. Til Familien henførte Cope Slægterne He.rodon, Ectoconus, Periptychus, Anisonchus, 

 Hemithlæus, Uaploconus og Zetodon (Tert. Vertebr., 1884, og især Amer. Nat., 1884, og Transact. Amer. 

 Philos. Soc, vol. XVI, 1888, p. 347—359; Oplysninger om de fleste af dem ere ogsaa givne af Osborn & 

 Earle i Bull. Amer. Mus. Nat. Hist., vol. VII, 1895, og af Matthew, ibd., vol. IV, 1897) Alle Slægterne ere 

 eocæne nordamerikanske. De fleste ere væsenlig kun kjendte efter Kjæbestykker; af Periptychus kjendes 

 flere Dele af Skelettet. 



Periptychus er dog saa godt som sikkert ikke et Hovdyr. Tandsættet minder meget om Insekt- 

 ædere og kan for saa vidt ogsaa minde om de laveste Hovdyr; men dets Afvigelser fra Insektæder-Typen gaa 

 ikke i Retning af Hovdyr; det er ikke indrettet særlig til Tygning af Plantedele, men til Bidning; Bagkind- 

 tænderne ere forholdsvis smaa; derimod ere de bageste Forkindtænder, skjont simpelt formede, blevne store. 

 Skelettet minder i sit meget oprindelige Præg baade om Inseklæderc og om de laveste Hovdyr; men i et og 

 andet er del særlig uddannet i anden Retning end Hovdyrenes; saaledes viser Overarmens ualmindelig store 

 Condylus internus, at Underarm og Haand have kunnet bøjes og drejes ualmindelig meget. Kloleddene ere 

 »rather more narrowed distally than usual in Ungulata» (Amer. Nat., 18S4, p. 798). Hvis Periptychus er et 

 Hovdyr, maa det være en AlTødning af en af de ældste Hovdyr-Typer, uddannet som Modsætning til alle 

 andre Hovdyr, optagende en Levevis som Insektæder eller Rovdyr; men endnu er der ikke paavist noget, 

 der kunde retfærdiggjøre den Tro, at den snarere skulde stamme fra Hovdyr end umiddelbart fra Insektædere. 



27 ♦ 



