220 



(Anni U] 



At stille Sivalherinni og dens Slægtninge sammen med Camelopardahs, er en gaiimiel ng almindelig 

 Opfattelse. Afvigende Meninger ere fremsatte af Schlosser, som allerede nævnt, af Murie (Geol. Mag., vol. 

 VIII, 1871, p. 438—448), der finder, at Sivatheriutn staar nærmest ved Dicranoceros [•Anlilucapra'), og af 

 Riitimeyer (I. c, p. 41— 45), der finder, at Sivatheriam og dens vistnok meget nærstaaende Slægtning 

 Hiidanpitheriuin slutte sie nærmest til Antiloper af de øverste Slægter som Connorhætes og liuhaUa med de 

 opsvulmede, optaariiede Pander, liegge Meninger gjendrives allerede af Sivalheriernes meget oprindelig for- 

 mede Kindtænder, der tyde paa alt andet end Afstamning fra eller særligt Slægtskab med liojlslaaeiide I.ed 

 af Boviiieriies Kækker. Andre Indvendinger ere fremsatte af Lydekker (Meni Geol. Surv India, Palæontol. 

 Indica, ser. X, vol. II, 1SS3, p. 118) og af Forsyth Major iProceed Zool Soc London, I89I, p. 321-322). 



I nærværende Afhandling er der holdt fast ved den gamle Mening, at Camelopardalinerne (med 

 Sivatherier) have deres Oprindelse fra Cerviner. Det er i hvert Fald sikkert, at Camelopardalinernes Hække 

 har Udspring fra Drøvtyggere med lavkronede Kindlænder og med hornlos eller saa godt sum hornløs Pande, 

 og Drøvtyggere med disse Egenskaber samlede maa snarest have været Hjorte Men helt umuligt er det 

 ikke, at Camelopardalinerne stamme fra de alleroprindeligste Boviner, der vel endnu havde Cervinernes 

 Kindtænder og manglede Horn, men allerede havde taaet noget af Bovinernes Egenheder i Lemmernes Byg- 

 ning, særlig de svære Mellemhaands- og Mellemfodsben Om Boviner med en saadan Sammenstilling af 

 Egenskaber have været at finde, vides ikke. De oprindeligste kjendte Boviner med endnu lavkronede Kind- 

 tænder ere hornede; deres Lemmekiiogler ere som hos højere Boviner. 



36) p. 118. Om Dicranoccros især: 

 Murie: Notes on the anatomy of the Prongbuck, Antiloeapra aniericana; Proceed. Zool. Soc. London, 1S70; 

 p. 334 — 368. 



36) p. 121. Forholdet mellem Pfinfholops og dens Slægtninge er særlig drøftet af Leche (Sven 

 Hedin, Seienlilic Results of a Journey in Central Asia, vol. VI, part I, 1904, p. 29 — 45, med Billeder). Hans 

 Mening er, mærkeligt nok, "dass Pantholops nicht zur »Gruppe der Gazellen«, der »antilopine Section» oder 

 der "Antilopinæ«, zu welcher diese Form bisher gefflhrt worden ist, gehort, sondern als ein Milglied der 

 Rupicaprinæ aufgefasst werden muss. Ob die Annaherungen an Saiga auf nahere genealogische Beziebungen 

 beruhen, kann dagegen vor der Hånd nicht entschieden werden ». 



37) p. 121. Om Coliis især: 



Murie- On the Saiga Antelope, Saiga tartarica (Pall.); Proceed. Zool. Soc. London, 1870; p. 451 — 503. 



38) p. 121. Om Dorcot rågus: 



P. L Sclater & Oldfield Thomas: The book of Antelopes, vol. III, 1897—98; p. 241-245, pi. LXXV. 



39) p. 121. Om Åmmodorcas især: 



Oldfield Thomas: Proceed. Zool Soc. London, 1891; p. 207-210, pi. XXI & XXII. 

 Sclater & Thomas: The book of Antelopes, vol III, 1897—98; p. 2I7-22(i, pi. LXXIll. 



40) p, 122. Om Lithucranius især: 



Brooke: On a new species of Gazelle from Western-Africa; Proceed. Zool. Soc. London, 1878; p. 929--930, 



pi LVI. (Hovedskal.) 

 Kohl: Annalen des k. k. Naturhisl llofmuseums, Wien, Bd. 1, 188(5; p. 79-82, pi. V & VI. 

 Sclater & Thomas: The book of Antelopes, vol. III; p. 227 — 237, pi. LXXIV. 



41) p. 122. Om Ndiiolrar/its især: 



Sclater & Thomas: The book of Antelopes, vol. II, 189G— 97; p. (>4. (Neotrayus, 3: Nanutraffun, Billede 

 af Hovedskal.) 



42) p 123. Om Xemnrhædiis især: 



A. Milne Edwards: Recherches pour servir ;"i Ihisl. nat. des Mammiféres, 1868 — 74; p 364 — 366, pi. 

 LXXII, LXXIll. 



