234 



(Anm. 66.) 



Delfortrie: Etude sur les rcstes fossiles de Siréniens du genre Halitherium dans le bassin de la Garonne; 



Actes de la Soc. Liniiéenne de Bordeaux, tom. XXVIII, 1873; p. 281—316, pi. 18—22. 

 De Zigno; Sirenii fossili trovati nell Veneto; Memorie del Reale Istituto Veneto di scienze, lettere ed årti, 



vol. 18, 1874; p. 427-456, pi. XIV— XVIII. (Halitherium.) 

 Owcn: On Prorastomus sirenoides, part II; Quart. Journ. Geol. Soc. London, vol. 31, 1876; p. 559—567, pi. 



XXVIII, XXIX. iProrostomus.) 

 De Zigno: Nuove osservazioni suU" Halitlierium veronense Z ; 1. c, vol. 21, 1879; p. 291 — 298, pi. IV. 

 Delfortrie: Découverte dun squelette entier de Ryliodus dans le Falun Aquitanien; Actes de la Soc. Lin- 



néenne de Bordeaux, vol. XXXIV, 1880; p. 131—144. pi. V— VIII. (Rhytidudus.) 

 Lepsius: Halitherium schinzi, die fossile Sirene des Mainzer Beckens; Abhandl. des Mittehheinischen geolo- 



gischen Vereins, Bd. I, Liefer. 2, 1882; p. 1—200, pi. I-X. (HaHlherium, Rhytina.) 

 CapeUini: Sopra resti di un Sirenio fossile (Metaxytherium lovisati Cap.) raccolti a Mente Fiocca presso 



Sassari in Sardegna ; Mern. Accad, Se- Istit. Bologna, ser. 4, tom. VII, 1886; p. 39—52, pi. {Halifherium.) 

 Biichner: Die Abbildungen der Nordischen Seekuh, Rhytina gigas; Mém. Acad. Imp. Se. St. Pétersbourg, 



VII. sér., tom. XXXVIll, Nr. 7, 1891; p. 1—24, pi. 

 Lydekker: On a remarkable Sirenian jaw from the Oligocene of Italy, and its bearing on the evolution of 



the Sirenia; Proceed. Zool. Soc. London, 1892; p, 77—83. {« Prorastoma (3: Prorosfornus) veronense, 



■3: Halitherium veronense Zigno; Henforclsen til Prorastomus saa godt som sikkert ikke rigtig.) 

 Andrews: The Geologicai Magaziiie, new ser, dec IV, vol. IX, 1902; p. 293—295, med Billede. (Eosiren.) 

 Abel: Die Sirenen der medilerranen Tertiarbiidungen Osterreichs; Abhandl. k k. Geol. Reichsanstalt, Bd. XIX, 



Heft 2, 1904; p. 1—223, pi. I— VII. [Eotherium, Halitherium, Metaxytherium, Felsinotherimn etc.) 

 Andrews: A descriptive Catal. of the Tertiary Vertebrata of the Fayilm, Egypt, 1906; p. 197 — 218, pi. XX. 



[Eosiren, Eotherium.) 



67) p. 179. Dengang man tænkte sig Palæotherier som Hestefamiliens Stamformer (se Anm. 51, 

 p. 228), maatte man tro, at Hestene havde deres oprindelige Hjem i den Gamle Verden. Efterhaanden som 

 flere og flere uddøde Heste-Slægter fandtes i >ord-Amerika, begyndte man at forandre Mening, og der var 

 dem, der faldt paa den urimelige Tanke, at selve Slægten Eqvus skulde være opslaaet i de to Verdensdele 

 ad helt forskjellige Veje. For Tiden er det den almindelige Mening, at Nord-Amerika er Heste-Familiens 

 egenlige Hjemland, og at kun af og til enkelte Slægter ere udvandrede derfra til den Gamle Verden. Hvor- 

 ledes Forholdet i Virkeligheden er, er det endnu ikke muligt at sige. Kun den Ting er sikker, at næsten 

 alle Heste-Slægler have naaet at brede sig over store Dele af baade den Gamle og den Nye Verden, hvor de 

 end først ere fremkomne. Paa Grund af nogle amerikanske Forskeres altfor store Tilbøjelighed til at opstille 

 nye Slægter, har Nord-Amerika faaet en tilsyneladende overvældende Rigdom paa Heste forskjellige fra den 

 Gamle Verdens. Men selv om de opstillede amerikanske Heste-Slægter tilbørlig indskrænkes og sammenstilles 

 med Slægter fra den Gamle Verden, synes dog Amerika at beholde en lidt fuldstændigere Slægt-Række end 

 den, der kjendes fra den Gamle Verden. Grunden kan være, at Amerika virkelig er Hestenes vigtigste 

 Hjemland ; men den kunde ogsaa være, at Gjemmestederne for de uddøde Eqvider i Amerika have været de bedste. 



